228 
magnetisme; der optraadte vel af og til en og anden magnetiser,, 
men den almindelige opmerksomhed var ikke vakt. I 1820 saa det 
ud til, at man vilde begynde at behandle sagen videnskabeligt. Der 
gjordes forsøg i sygehusene Hotel-Dieu og Salpetriére; men da 
disse forsøg gjordes med hysteriske kvinder, formaaede de ikke at 
overbevise den lærde verden; man mente, at disse kvinder bedrog 
lægerne: og en af dem bekjendte ogsaa senere, at hun havde be¬ 
draget. Forresten har en saadan tilstaaelse af en hysterisk kvinde 
lidet at sige; og de, som tror paa den, kan lige vel blive bedraget 
og beskyldes for den samme lettroenhed, som de beskylder an¬ 
dre for. 
I 1825 indbød dr. Foissac det medicinske akademi i Paris til 
at tage sagen op igjen; han paatog sig at vise frem somnambuler,. 
der kun ved at berøre vedkommende patient kunde stille diagnosen 
af sygdommen. Akademiet lod sig bevæge til at udnævne en kom- 
mission til sagens undersøgelse; efter 5 aars arbeide afgav denne 
kommission en beretning, i hvilken den yttrer: »I de fleste tilfælde 
er virkningen ingen eller ubetydelig; i nogle fremkaldes den ved 
monotonien, kjedsommelighed og indbildningskraft; nogle virkninger 
har dog syntes alene at afhænge af magnetismen og er ikke frem- 
kåldte uden ved den. Det er vel konstaterede fysiologiske og te¬ 
rapeutiske fenomener.« Kommissionen giver i sin beretning en tem¬ 
melig detaljeret fremstilling af magnetiseringens fenomener og de 
tildels merkelige fenomener, man derunder kan iagttage, og slutter 
med at sige, at akademiet burde opmuntre studier om magnetismen 
som en meget interessant gren af psykologien og naturhistorien. 
Akademiet talte imidlertid i sin midte kun faa, der havde nogen 
tro paa magnetismen, og beretningen blev ikke engang trykt; aka¬ 
demiet diskutterede den ikke engang, og undgik saaledes at give no¬ 
gen udtalelse om sagen. 
I 1837 var der en ung magnetisør Berm, som igjen henvendte 
sig til akademiet, og der udnævntes en ny kommission. Denne 
kommission kom til et ganske andet resultat end den forrige, idet 
den erklærede magnetismen omtrent for humbug; og denne beret¬ 
ning vedtog akademiet med stor pluralitet. Samtidigt udsatte et af 
dets medlemmer, dr. Burdin, en pris paa 3000 fres. for den, der 
kunde læse uden sine øines hjælp. Herved mente man at begrænse 
spørgsmaalet; det var nemlig en af de ting, som de professionelle 
