256 
talte larver maatte hidrøre derfra, ti der var flere endnu. Hullet havde været ube- 
nyttet i længere tid, da stormkrogen havde været paa vinduet, som havde staaet 
aabent baade dag og nat. Jeg fik lyst at se, hvormange der var, og tog en lille 
pind og pirkede dem ud. Der var endnu fjorten inde i hullet; ligesom de fire 
der var faldne ud var de allesammen matte. Desuden opdagede jeg et ca. 2 mm. 
stort, aflangt, hvidt eg, der laa midt imellem larverne. Jeg kastede dem bort og 
kunde egentlig ikke begribe, hvorledes de var komne der. Kort efter kom en 
hveps, gul med sorte ringe, lignende de store almindelige, der som oftest, men 
vistnok urigtigt, kaldes gedehamse, kun at denne var mindre. Den fløi lige hen 
til hullet, kredsede rundt om det og lod til at soge noget; den fløi bort, men kom 
igjen flere gange, stadig undersøgende hullet. Jeg blev nu nysgjerrig og blev sid- 
dende for at iagttage hvepsen. Den blev borte i længere tid, og jeg troede, den 
havde opgivet hullet, der saa skammeligt var bleven plyndret, men da jeg havde 
ventet noget, saa jeg den komme tilbage og flyve lige ind i hullet, blive derinde 
et øieblik og derpaa gaa baglængs ud og forsvinde; da jeg saa derind, laa der en 
larve igjen. Nu kom det utrættelige lille dyr flyvende den ene gang efter den 
anden i løbet af dagen medbringende en larve, undertiden kom den tilbage blot 
for at proppe dem rigtig fast. Da hullet var halv fuldt, lagde den et stort,' hvidt 
eg, fløi bort, og blev derefter ved at hente larver til hullet var fyldt. Jeg var 
ganske forbauset over det lille dyrs ihærdighed, jeg kunde jo nu forstaa, at dens 
eg skulde udklækkes imellem larverne, som den ved stik først havde bedøvet, og 
saa presset rigtig godt sammen, og at de saa formodentlig bagefter skulde tjene 
til føde for den larve, der vilde komme ud af egget. Jeg forlod nu vinduet i no- 
gen tid, men stor var min forbauselse, da jeg efter en halv times forlob atter saa 
til hullet, og fandt det fast tilmuret med gult ler. Det hele var gjort saa godt og 
forsvarligt, at et menneske ikke havde behovet at skamme sig ved det stykke ar¬ 
beide. 
Nu gik flere dage uden at der skete nogen forandring, indtil pigen, da hun 
skulde pudse vinduet, tog stormkrogen af; denne maa da vistnok have stødt mod 
det tilmurede hul; thi der var kommet et lille hul i leret, hvorved en af larverne 
blev synlig. Jeg tænkte, at nu var nok den lille hveps’s arbeide for anden gang 
ødelagt og var halvveis kjed derover, da jeg gjerne vilde have set, naar egget var 
udklækket, og larven vilde bryde ud af sit fængsel. Dagen efter, da jeg atter sad 
ved vinduet uden at tænke paa mine tilmurede venner, saa jeg en hveps, jeg ved 
naturligvis ikke, om det ikke var den samme, komme flyvende lige hen til hullet 
og gjennem den aabning, som var frembragt i leret, udhale den nærmeste larve og 
derpaa skyndsomt flyve bort med den, for derefter straks at komme tilbage, bryde 
hullet større og atter bortføre en larve. wSaaledes iagttog jeg den fem gange; men 
da blev jeg uheldigvis kaldt bort, og da jeg et par timer efter kom tilbage, var 
hullet atter fast tilmuret ganske ligesom før, uden at jeg kan sige, om den har lagt 
et nyt eg, eller hvad hensigten med dette besøg har været; jeg ved ikke, om det 
kan have været den samme hveps, der, urolig over den ydre forstyrrelse, der var 
fremkaldt ved stormkrogen, kan have undersøgt om alt var i orden og derefter 
fyldt hullet igjen, eller om det har været en ny hveps, der har benyttet sig af sin 
kammerats arbeide og derved er sluppen lettere til at danne et spisekammer for 
sin larve. Hele arbeidet har nemlig denne gang ikke staaet paa mere end nogle 
faa timer, medens det første gang vårede næsten hele dagen. 
Dette var min historie kan den more nogen er det mig kjært. Enhver yder- 
ligere oplysning om hvepsens navn, levevis o. s. v. modtages med taknemmelighed. 
A. U. 
& 
* 
* 
De ovenfor omtalte hvepse har antagelig været nogle af de saakaldte grave- 
livepse, som i flere henseender er nogle yderst interessante skabninger. De gra¬ 
ver i almindelighed selv huller for sine eg og omgiver dem med larver, insekter 
eller lignende, som de først bedøver med sine stik, og som skal tjene til føde for 
de kommende larver. Nogle arter giver sig imidlertid ikke selv den uleilighed at 
samle forraad, men benytter de af andre arter allerede samlede og lægger deri sine 
eg. Til en af disse arter har muligens den sidste af ovenomtalte hvepse henhørt. 
Red. 
