Hundes lugtesans. 
Af dr. George Romanes. 
J e g gjorde engang med min terrier et eksperiment, som bedre end 
noget andet, jeg har læst om, beviser hundenes næsten overnaturlige 
lugtesans. Paa en »Bank~holiday«, da hovedveien i Regent’s Park 
var overfyldt med folk af alle klasser, førte jeg min terrier (som jeg 
vidste havde en udmerket næse og kunde følge mit spor milevidt) 
omkring paa veien, og da dens opmerksomhed et øieblik var op- 
taget af en anden hund, forlod jeg den pludselig og gik i zigzag bort¬ 
over veien, steg op paa en bænk og saa, hvorledes hunden bar sig ad. 
Da den merkede, at jeg ikke var gaaet videre i den samme retning som 
før jeg gik fra den, løb den bort til det sted, hvor den sidst havde seet 
mig, fik der tæften af mig og fulgte mit spor i alle de krumninger, jeg 
havde gjort, indtil den fandt mig. For at kunne gjøre dette, havde 
altsaa hunden maattet skjelne mit spor fra idetmindste hundrede andre, 
som var lige friske som mit, og fra mange tusinde ældre, der krydsede 
det i alle retninger. 
Hensigten med de forsøg, som nu skal beskrives, var at komme 
paa det rene med, om en hund, som paa denne maade følger sin herres 
spor, lader sig lede af en særlig lugt, som følger med herrens sko, eller 
af en særlig lugt, som følger med selve fød dem e, eller af begge disse 
ting tilsammen. 
Jeg har en setter-tispe, som jeg har jaget med i mere end 8 aar, 
og som har en udmerket næse, saa den kan følge mit spor over store 
afstande. Da tispen desuden er mig i særlig grad hengiven, var den et 
udmerket forsøgsobjekt. 
Forsøgene bestod i, at tispen af en eller anden fremmed blev taget 
ud af hundehuset og ført til det forud aftalte sted, hvor sporingen skulde 
begynde. Selvfølgelig laa dette sted altid til læ for hundehuset, og den, 
hvis spor skulde følges, gik saaledes, at han holdt sig mere eller mindre 
til læ for udgangspunktet. Egnen — parkstrækninger omkring et hus 
— er temmelig flad, men fuld af træer, buske, mure etc., bag hvilke 
jeg kunde skjule mig i nogen afstand fra udgangspunktet og iagttage 
dyret hele tiden. Nogle andre forsigtighedsregler, som ikke behøver at 
omtales, gik ud paa at forhindre, at hunden under opsøgningen skulde 
