282 
kunne lade sig lede af andre sanser end lugten alene. Her er eks- 
perimenterne: 
1 ) J e g gik vel halvanden kilometer bortover engen i mine sædvan- 
lige jagtstøvler. Saasnart den kom til udgangspunktet, satte hunden 
afsted med fuld fart, fulgte troligt mit spor og naaede mig paa nogle 
faa minutter. 
2) En mand, som var fremmed i egnen, blev sat til at gaa bort 
over parken, og hunden blev af tjeneren gjentagne gange ført lige paa 
sporet, uden at den viste nogensomhelst tilbøielighed til at følge det. 
3) Hunden blev taget ind i vaabenværelset, hvor den saa, at jeg 
var færdig til at gaa paa jagt. Saa gik jeg ud af værelset og bort i 
en anden del af huset, mens jagtbetjenten gik ud af bagdøren og bort¬ 
over mod en af vore sædvanlige jagtsteder, hvor han skjulte sig. Hun¬ 
den, som nu hylte for at være med mig, blev af en anden tjener ført 
ud til bagdøren. Her fandt den øieblikkelig jagtbetjentens spor og fulgte 
det nogle meter; men da den merkede, at jeg ikke havde været med 
ham, forlod den sporet og jagede overalt omkring efter mit, som natur¬ 
ligvis ikke var at finde noget sted. 
4) Jeg fik sammen alle mandfolkene paa gaarden og lod dem gaa 
i gaasegang tæt efter hverandre, saaledes at enhver efterfølgende passede 
paa at træde i formandens spor. Jeg førte an, jægeren sluttede pro- 
cessionen, som ialt bestod af tolv personer. Da vi havde gaat et par 
hundrede meter, dreiede jeg med fem af folkene til høire mens nummer 
syv tog til venstre fulgt af de øvrige. Da vore to afdelinger var komne 
et godt stykke bort fra hinanden, gjemte vi os, og hunden blev sluppet 
paa vort fælles spor. Den fulgte hurtig sporet og løb først forbi det 
sted, hvor vi havde delt os, men fandt snart sporet igjen og valgte da, 
uden nølen det, som gik til høire. I dette tilfælde var altsaa mine 
fodtrin i det fælles spor dækkede af elleve andre og i det som gik til 
høire af fem andre. Og af disse spor var jægerens det sidste, hvad 
der ikke forstyrrede dyret paa nogen maade, tiltrods for, at det altid 
følger hans spor, naar mit ikke er at finde. 
5) J e g fik den samme fremmede, som ovenfor er omtalt, til at tage 
mine jagtstøvler paa og gaa under vinden udover parken. Da hunden 
førtes paa sporet, fulgte den det lige ivrigt, som den følger mit spor. 
6) Derpaa tog jeg den fremmedes støvler paa og gik ligeledes bort 
over parken. Men nu var det ikke muligt at faa hunden til at følge sporet. 
7) Den fremmede gik barbent bortover parken; hunden fulgte ikke 
sporet. 
8) Jeg gik barbent, og hunden fulgte sporet, men paa en ganske 
anden maade, end naar den fulgte sporet af jagtstøvlerne. Den var 
meget mindre ivrig og meget mindre hurtig, saa den tydelig viste, at 
den var høist usikker paa, hvorvidt det var mit spor eller ei. 
