288 
Fandeøiet. Ogsaa hos endel fiske har man nu fundet et tredie 
øie eller pandeøie ganske ligt det, vi tidligere har omtalt for endel nu- 
levende og uddøde krybdyrs vedkommende. 
Literatur. 
Gustav A. Guldberg: Bidrag til Insula Reiliis Morphologi. 
Kristiania 1887. (Videnskabsselsk. Forhandlinger.) 
Forf., der for nogen tid siden har leveret et værdifuldt arbeide over 
hvalernes centralnervesystem; giver i det foreliggende arbeide en nøiag- 
tig beskrivelse af de topografiske forhold ved Insula Reiliis dannelse hos 
mennesket og sammenholder hermed den samme hjernedels udseende 
hos kalv og svin. Da undersøgelsen er en rent anatomisk, egner arbei¬ 
det sig kun til læsning af fagmænd, men har for disse en stor interesse. 
Brevveksling. 
Kat og kyllinger. Hønen laa paa ti eg, af hvilke to temmelig samtidig 
blev til kyllinger. Disse hakkede hun ihjel, eftersom de kom ud af egget, og var 
paa gode veie til at tage livet af en tredie nyankommen, da eierinden af gaarden 
blev opmerksom paa hendes grusomme adfærd, tog de syv eg samt den lille mis¬ 
handlede fra den unaturlige moder, hvorpaa hun anbragte dem i en kasse i kjøk¬ 
kenet og holdt dem godt varme ved komfurilden, indhyllede i vat og tepper. Et 
par nætter havde hun endogsaa eggene hos sig i en kurv i sengen, fortæller hun. 
Kyllingen kom sig snart i kassen, og i løbet af tre a fire dage udklækkedes paa 
denne kunstige maade to andre smaa; resten af eggene var raadne. 
De tre moderløse vedblev at have sit ophold i kjøkkenet, hvor ogsaa husets 
kat, der just for faa dage siden havde gjennemlevet den tort at blive berøvet sine 
nyfødte unger, færdedes i stille sogen efter de forsvundne. Tjenestepigen, som 
ofte brugte at tage kyllingerne op til sig i fanget, lagde merke til, hvorledes katten 
stadig holdt sig i nærheden og paa en sagtmodig maade vandrede frem og tilbage 
foran de tre smaa dunbeklædte, ligeoverfor hvilke den ikke viste noget tegn til 
fiendtligt sindelag. For at erfare, hvorledes den vilde tage tingen, som hun sagde, 
lagde pigen pus op i fanget til kyllingerne, og hun iagttog nu til sin forbauselse, 
hvorledes den lagde sig magelig tilrette, greb disse forsigtig med labben, slikkede 
dem ømt, og anbragte dem endelig i sin favn, omsluttede af dens moderlige arme. 
Samme ceremoni fandt sted, da kyllingerne var lagte tilbage i kassen; pus fulgte 
øieblikkelig efter, slikkede og kjærtegnede paa alle vis, og lagde sig slutteligen i 
en ring omkring sine smaa »adoptivbørn«, der frygtløse krøb ind under dens 
lune pels. 
I løbet af en otte dages tid var det interessant at være vidne til, hvor fuld 
stændig pus opfattede sit pleiemoderkald, dens trofasthed mod »ungerne«, idet den 
neppe forlod kassen, dens arrighed ligeoverfor ethvert indgreb i dens lille hjem fra 
vor side, og endelig dens taalmodighed, naar de nebbede smaavæsener spadserede 
henover den og hakkede den i øinene. 
I den første tid efter at kyllingerne var flyttede ud i gaarden, hvor de har 
tilhold i en med sprinkeldør forsynet kasse, slap man pus ind til dem om aftenen 
og ud igjen om morgenen; dagen tilbragte den saa væsentlig som skildtvagt uden- 
for de smaas bolig, eller stationeret oppe paa dennes tag, hvor den følte det som 
sin pligt at fræse mod enhver, der nærmede sig, det være sig folk eller fæ. Ikke 
længere tilbage end igaaraftes saa jeg denne kyllingmoder imod al naturlov strække 
sin ene pote kjælent indigjennem sprinklerne for at kunne trække et af sine nu 
temmelig store »pleiebørn« til sig og bevise det den ømhed, hun fremdeles nærer 
for det og dets søskende. Fru S. 
