303 
omløbet fører dem med sig, aandedrættet og de naturlige udsondringer 
fjerner dem, og ogsaa leveren synes tildels at uskadeliggjøre dem. Og 
jo mere vedholdende og anstrengt arbeidet er, desto virksommere bliver 
de nævnte livsfunktioner: blodet strømmer raskere og udvasker orga- 
nerne; aandedrættet bliver kraftigere og frembringer mere kulsyre; ofte 
tiltager urinafsondringen, og endelig trænger sveden frem og forfrisker 
legemet ved at fjerne endel skadelige produkter. Disse forskjellige 
udrensningsprocesser sætter os istand til at vedligeholde vor virksomhed 
i en vis tid, men ikke uafbrudt. Hvad er grunden? 
Om visse organer ved et overdrevent arbeide har opbrugt alle sine 
nyttige stoffer og er overfyldte med ponogener, er det klart, at disse 
organer, indtil en forandring intræder, maa være ude af stand til at 
arbeide. Men under sædvanlige omstændigheder kommer vi ikke til en 
saa yderlig grad af udmattelse, og det er endog tvilsomt, om vi nogen- 
sinde kommer til et saadant punkt, idet træthedsfølelsen allerede før 
den fysiske udmattelse har naaet sin yderste grænse forbyder fortsættel- 
sen af arbeidet. 
Træthedsstofferne virker ikke alene paa de organer, hvor de har 
sin oprindelse, men ogsaa paa nervetraadene i disse organer og paa de 
tilhørende nervecentrer. Til denne træthedsstoffernes tredobbelte virk¬ 
ning svarer ogsaa tre forskjellige betydninger af ordet træthed. Man 
kan i virkeligheden skjelne mellem selve muskeltrævlernes træthed, 
saaledes som de viser sig i deres formindskede sammentrækkelig- 
hed, f. eks. i en arm; mellem den begrænsede følelse af træthed 
i armen og mellem den almindelige trætheds- eller mathedsfølelse, som 
ytrer sig ved trangen ti] at sove. Naar man i lang tid har løftet paa 
en byrde, kan man føle en udpræget træthed i armen uden at have 
nogen trang til at sove, medens man paa den anden side kan falde 
sammen af søvn, som man siger, uden at merke nogen træthed i et 
bestemt organ. Den ene af disse følelser er begrænset til lemmerne; 
den anden stammer fra hjernen. Oprindelsen til denne sidste er det/ 
som særlig interesserer os. 
Hjernevirksomheden, som den ytrer sig i vaagen tilstand, er knyttet 
til kemiske reaktioner, som foregaar i de eggehvidestoffer, af hvilke 
nervecellerne i den graa hjernesub stans bestaar. Nu er der altsaa blandt 
de træthedsstoffer, som arbeidende organer uafbrudt frembringer, narko¬ 
tiske stoffer, beslegtede med alkaloiderne. Netop disse stoffer har nu 
efter al sandsynlighed sterk tilbøielighed til kemisk at forbinde sig med 
nervecellerne i hjernen; ialfald har de en eiendommelig virkning paa 
dem, trænger ind i dem og forener sig mere eller mindre stabilt med 
dem. Bortskaffelsen af træthedsstofferne gjennem de udrensningsproces¬ 
ser, vi ovenfor omtalte, vil af den grund neppe nogensinde kunne blive 
