3io 
vidt muligt at formindske vindfanget (se figuren). 1 ) To slige instrumenter 
er opstillede paa hver sin ende af en nøiagtig opmaalt linie i en 
afstand af for tiden 4272 fod; naar en maaling skal gjøres, indstilles 
begge apparater samtidig paa samme plet af vedkommende sky og 
aflæses derpaa. Ved aflæsningen bestemmes to cirkler i det triangel, 
hvis grundlinie er afstanden mellem stationerne og hvis spidse indtages 
af skyen. Dennes høide over linien mellem de to iagttagelsessteder, 
d. v. s. over jorden, kan af disse data let beregnes. Det vanskelige 
er derved at finde et passende let kjendeligt punkt paa skyen, paa 
hvilket begge kikkerter kan indstilles og at indstille dem nøiagtig sam¬ 
tidig paa dette punkt. Aftalen om punktet og om tiden sker gjennem 
telefon, idet begge stationer staar i forbindelse med hinanden ved en 
særskilt ledning og hver er forsynet med to telefoner, en til at tale 
gjennem og en til at høre med. Naar saa en maaling skal gjøres, 
foregaar omtrent følgende samtale mellem iagttagerne: »Ser Du en 
skyflek nede mod vest?« — »Ja.« — »Ser Du en liden rift oppe paa 
toppen af den lidt mod øst?« — »Ja.« — »Færdigi nu!« Ved dette 
signal slipper begge sine telefoner og begynder at tælle sekundvis til 
15, mens de indsiiller kikkerterne paa det aftalte punkt af skyen. 
Kommen til 15 stanser de, aflæser sine respektive vinkler, og maalingen 
er gjort. De vinkler, som det herved kommer an paa, er altsaa de, 
der aflæses paa den lodrette cirkel, med hvilken kikkerterne er forsynede 
(denne er tydelig paa fig.); for at være sikker paa, at det nu ogsaa 
virkelig var samme punkt, som var indstillet paa begge stationer, aflæses 
ogsaa paa en vandret cirkel (der vanskeligere sees paa fig. paa grund 
af forkortningen) den horizontale retning, i hvilken kikkerten har peget. 
Sammenholdt med de vertikale vinkler giver de horizontale nemlig de 
nødvendige data til bestemmelsen af, om synslinierne i begge kikkerter har 
truffet hverandre i samme punkt, og indstillingen altsaa været rigtig eller ei. 
Ved hjælp af begge aflæsninger og ved med et vist mellemrum at 
indstille samme punkt af en sky, der bevæger sig, kan man, som det 
let vil forstaaes, foruden høiden ogsaa bestemme vedkommende sky’s 
hastighed, hvad der jo netop er af væsentlig betydning. 
Naar der er leilighed til det, maales skyhøiden tre gange om dagen. 
Den største skyhøide, som hidtil er maalt, beløber sig til 43,800 fod; 
hvad der er mindre, end man almindelig har antaget. Den største 
hurtighed, der er maalt, er derimod større, end man har formodet og 
1 
beløber sig til 112 mil (eng.) i timen ved en høide 28,000 fod. 
Det vigtigste resultat af maalingerne er den iagttagelse, at skyer 
ikke dannes i lige stor mængde i alle forskjellige høider, men at de har 
*) Afbildet i »Naturen« 1883 pag. 146. 
