en tydelig forkjærlighed for tre bestemte høidezoner. Disse etagers 
gjennemsnitlige høide er i Upsala fundet at være som følger: 
laveste etage — stratus, cumulus, cumulo-nimbus — 2000 til 6000 fod; 
mellemste etage — strato-cirrus og cumulo-cirrus — 12000 til 
15000 fod; 
høieste etage — cirrus, cirro-stratus, cirro-cumulus — 20000 til 
27000 fod.') 
Det er endnu for tidlig at spekulere paa den fysikalske forklaring 
af disse eiendommeligheder; det er imidlertid at merke, at de samme 
adskilte skyetager findes i troperne, som under nordlige bredder, og 
ingen systematiske skybetegnelser vil derfor herefter være tilfredsstillende 
uden at tage hensyn til disse etager. 
Hvad skyernes hastighed angaar, saa har denne i længere tid 
været gjenstand for flere daglige iagttagelser, der har bragt paa det 
rene, — i overensstemmelse med tidligere maalinger — at de to høieste 
skylags bevægelseshastighed er meget større end vindens hastighed nede 
ved jorden, og at den daglige periode i bevægelsens hastighed i de 
høiere luftlag er den omvendte af den periode, som gjør sig gjæl- 
dende nede ved jorden: vinden i de lavere lag har gjennemsnitlig sin 
største hastighed omkring kl. 2 e. m., mens bevægelsen i de høiere 
luftlag omkring middag netop er aller langsomt. 
Ogsaa med hensyn til skyernes høide over jorden finder der en 
daglig periodicitet sted: samtlige arter af skyer stiger tilveirs i løbet af 
dagen og staar høiere mellem 6 og 8 om eftermiddagen end om mor¬ 
genen og middagen. 
Dette er de vigtigste resultater, man i Upsala har naaet og disse over- 
gaar i vigtighed alle de resultater, som skyundersøgelser hidtil har givet. 
J ) Disse betegnelsers betydning er som bekjendt følgende: 
Cirrus eller fjærskyer er tynde, gjennemsigtige skyer, der har megen lighed med 
fjær og ofte strækker sig i lange paralelle rader fra den ene ende af 
himmelen til den anden. 
Cirro-stratus danner et gjennemsigtigt slør over større eller mindre dele af himmelen. 
Cirro-cumulus eller makrelskyer, lettere skyer, der synes at flokke sig sammen i 
mindre partier. 
Cumulus eller sommerskyer er udmerkede ved sin jævne, mørke, horizontale 
grundflade, over hvilken skyen holder sig op med hvælvede, mere eller 
mindre kugleformede, i solskin sterkt lysende toppe. 
Cumulo-stratus den almindeligste skyform med ubestemte undertiden sønderrevne 
omrids og bedækker ofte hele himmelen. 
Nimbus er meget tætte regn- eller uveirsskyer. 
Stratus eller lagskyer danner udstrakte horizontale skystriber. 
De her ikke opførte kombinationer er (ligesom de øvrige sammensætninger) 
mellemting mellem de skyformer, af hvis navn betegnelserne er sammensatte. 
