Olaf Jensen. 
Af Hans Reusch. 
Olaf Scheweland Jensen var søn af kjøbmand S. Jensen og Jo¬ 
hanne Jensen f. Scheweland. Han fødtes 22de februar 1847 og var 
saaledes ved sin død 14de september dette aar noget over 40 aar. 
Han tog artium i 1865. Først studerede han nogen tid theologi, men 
opgav snart dette og ofrede sig udelukkende for zoologien. Den sam- 
vittighedsfulde grundighed, der udmerkede hele hans senere viden- 
skabelige bane, viste sig allerede ved de første skridt. Han søgte 
nemlig straks at faa et almindeligt naturhistorisk grundlag og tog som 
afslutning paa sine forberedende studier den tørste afdeling af medicinsk 
eksamen, hvorved der, som bekjendt, aflægges prøve i anatomi, botanik, 
kemi m. m. Hans første videnskabelige arbeide, der håndlede om 
land- og ferskvandsmollusker, udkom i Kristiania. Derpaa var han en 
række af aar konservator ved Bergens museum. Her frembød sig en 
rig anledning til at studere havets dyreverden. Specielt undersøgte han 
turbellarierne og deres organisation, et betydeligt arbeide, hvis resultater 
blev offentliggjorte af Bergens museum i et særdeles smukt udstyret verk, 
der belønnedes med Joachim Frieles guldmedalje. 
Turbellarierne danner en egen klasse af ormene ( vermes ). »De er 
neppe kjendte af lægmænd, men desto mere af zoologerne, som i dem 
ser grundtypen for de høiere dyreorganismer paa jorden. Dog er tur¬ 
bellarierne ikke sjeldne, tangen i fjæren huser dem overalt. Men de 
fleste er saa godt som usynlige beboere, idet de kun er af et knappe- 
naalhoveds størrelse og ikke let i farve adskilles fra tangen.« Øine og øren 
Andes undertiden hos turbellarierne i en ganske merkværdig lidet udviklet 
tilstand, øiet kun som en farvet flek uden antydning til linse eller andet 
lysbrydende legeme, øret kun som en væskefyldt blære med en høresten 
i det indre. Over disse interessante dyrs forhen meget lidet kjendte 
anatomi blev der i væsentlige henseender kastet lys ved Jensens arbeide. 
I de senere aar, navnlig efter sin tilbagekomst til Kristiania, hvor 
han fra 1885 var universitetsstipendiat, udførte Jensen en række smukke 
undersøgelser. De gjaldt et emne, som hører til de allervanskeligste, 
en biolog har at beskjæftige sig med, nemlig sædlegemernes struktur. 
Hans arbeide her blev kronet med særdeles værdifulde resultater. Man 
havde hidtil antaget, at sædlegemerne lod sig henføre til forskjellige 
typer, navnlig at hvirveldyrenes udmerkede sig ved mangelen af den 
spiraldannelse i halen, som fandtes hos lavere dyr. Det lykkedes Jensen 
