322 
usagt. Vi skal kun notere, at det var først henimod midten af det 
18de aarhundrede, den 3die november 1740 kl. 7 om morgenen, at 
datidens mest berømte optiker, Short i London, med et Gregorys 
speilteleskop saa drabanten i nærheden af Venus. Dette vidnesbyrd 
vilde have været af stor vigtighed, hvis ikke Lai an de havde be¬ 
rettet, at han i 1763 havde talt med Short om Venusmaanen, 
og at denne da havde været meget skeptisk i sin ytring om denne 
formodede drabant. 
Atter gik en række aar hen, uden at nogen maane viste sig. 
Vi maa gaa næsten 20 aar ned i tiden, inden vi træffer paa den 
næste meddelelse, der skyldes'astronomen Andreas Meyer i Greifs- 
wald og daterer sig fra den 20de mai 1759. 2 aar senere synes 
drabanten ikke at have været fuldt saa kostbar med at vise sig for 
profane blikke, thi da blev den seet af saavel Montaigne i Limo- 
ges i dagene 3dje—ute mai som af Rødkiær og Boserup, der 
iagttog den fra Rundetaarn i Kjøbenhavn den 5te august. Fra dette 
aar har man ogsaa en beretning om, at den blev seet af en vis 
Scheuten i Krefeld undervenuspassagen 6te juni som en sort rund 
skive paa solen, fuldstændig lig Venus, men kun fjerdeparten saa 
stor. Ved samme leilighed skal en lignende iagttagelse være fore- 
tagen i England. I 1764 saa Rødkiær den igjen, og den 4de 
januar 1768 blev den observeret af Horrebow i Kjøbenhavn for 
ikke senere at vise sig. 
Her har vi nævnt de vigtigste observationer, som blev foretagne,. 
og som vi ser, er det i tiden fra 1645 til 1768, man har troet at 
have faaet øie paa denne lunefulde drabant. Men ikke altid har 
maanen vist sig lige længe. Medens nogle observationer kun stræk- 
ker sig over en dag, omfatter den række iagttagelser, man har fra 
1761, ikke mindre end 3 maaneder, under hvilke stjernen er blevem 
seet paa 4 forskjellige observatorier. Dog er det besynderligt, at 
denne drabant kun viste sig dengang, da astronomerne var forsynet 
med forholdsvis tarvelige kikkerter, medens det ikke er bleven for- 
undt vort aarhundrede, der har saa mange vigtige erobringer paa 
astronomiens gebet at fremvise, og som er forsynet med langt kraf¬ 
tigere kikkerter, en eneste gang at se selv den svageste antydning 
til, at himlens pragtfuldeste stjerne havde en drabant. Er vi derfor 
berettigede til at antage, at det ikke er nogen virkelig stjerne, forrige 
aarhundredes astronomer saa, at det hele har været et sansebedrag: 
