323 
Noget maa alle disse mænd have seet, dertil er samstem migheden 
altfor stor. Men hvad kan det have været? 
Som vi nævnte ovenfor, har meningerne derom været høist for¬ 
skjellige. Nogle troede fuldt og fast paa, at det virkelig var Venus- 
maanen, som var seet. Den historiske beretning ved ogsaa at med¬ 
dele, at enkelte spekulerede paa, hvad man skulde kalde denne nye 
stjerne. Fredrik den store, som interesserede sig i høi grad for 
sagen, tilbød sin lærde ven mathematikeren d’ A lem bert at give 
den navn efter ham; men denne afslog den ham tiltænkte ære. 
»Han var ikke stor nok til at være Venus’ ledsager paa himlen eller 
smuk nok til at være det paa jorden.« Lambert meddelte Berli¬ 
ner Akademiet i 1773 en beregning af den formodede drabants 
bane, men skulde drabanten følge denne bane, som passede meget 
godt til de observerede positioner, maatte Venus’ masse være 10 
gange større, end den virkelig er.i Rigtignok er der visse grænser 
for den nøiagtighed, hvormed man har bestemt de forskjellige pla- 
neters masse, men en saa grov feil har man ikke begaaet i bereg- 
ningerne. Derfor opgav man ogsaa straks troen paa drabantens 
eksistens, da Lambert havde offentliggjort sine baneberegninger. 
Flere og flere sluttede sig nu til Hells allerede i 1766 udtalte 
anskuelse, at det ikke var nogen reel stjerne, de forskjellige astrono¬ 
mer havde seet. De var bleven skuffede, mente man, af de falske 
billeder, som meget sterkt lysende gjenstande til en vis grad kan frem- 
kalde i en kikkert, og som opstaar derved, at ikke alt lys, som gaar 
gjennem okularet, trænger ind i pupillen, men at en del falder paa 
øiets hornhinde og derfra blir kastet tilbage til den side af okularet, 
som er øiet nærmest, for pjrany reflekteret at strømme ind gjennem 
pupillen og gjøre indtryk paa nethinden. Saadanne falske billeder — 
af engelskmænd kaldet ghosts — kan ogsaa opstaa ved refleksion 
af lyset mellem overfladen af okularets forskjellige linser, og det er 
det første, en iagttager har at lære, at skjelne mellem disse og de 
virkelige billeder. Men derfor er det vanskeligt at tro, at det er 
slige falske billeder, man har seet, hvergang Venusmaanen blev iagt- 
taget, naar saa øvede iagttagere som Cassini og Short mener at 
have observeret den. Hvor naturlig end derfor denne forklaring kan 
være, saa maa man dog ligeoverfor dem se sig om efter andre for- 
klaringsgrunde, og da ligger det nær at formode, at man kunde have 
havt en virkelig stjerne i kikkertens felt samtidig med planeten. 
