3 2 4 
Enten kunde denne have været en anden planet eller en fiks¬ 
stjerne. 
Kunde det være tænkeligt, at man havde med en planet indenfor 
Merkur at gjøre, denne, som man længe har søgt efter, men hidtil 
forgjæves? Allerede for flere aar siden undersøgte Houzeau denne 
side af problemet. Han beregnede, hvor stor Venus’ vinkelafstand 
fra solen o: elongation var for hver af de tidligere nævnte observa- 
tioner, ligefra Fontana til Horrebow. Som bekjendt kan denne 
for Venus ikke naa større værdi end 46°, for Merkur kun 43 °, og 
et endnu mindre beløb, jo nærmere planeten er solen. Beregnes 
nu elongationen for de observerede tidsmomenter, finder man, at 
planeten havde en større afstand fra solen, end en planet indenfor 
Merkur kan have. Denne hypothese er dermed dømt og det blir 
kun tilbage at undersøge, om nogen af de øvrige planeter kunde 
have været i umiddelbar nærhed af Venus, eller en fiksstjerne have 
vist sig tilsyneladende lige ved planeten. Det er dette arbeide, 
belgieren St ro ob ant for ganske nylig har udført. Sine resultater har 
han nedlagt i en memoire, som er indsendt til videnskabsselskabet i 
Bryssel til bedømmelse. Han paaviser her, at Uranus kan det ikke 
have været; den var for langt fra Venus, da den formodede 
maane blev iagttaget. At det ikke kan være nogen planet med en 
omløbstid meget nær Venus’, er klart, thi da maatte fenomenet 
gjentage sig med visse aars mellemrum, men dette er ikke tilfeldet. 
Og af asteroiderne kan der kun blive tale om de klareste, thi som 
bekjendt er de fleste saa lyssvage, at de ikke vil kunne sees sam¬ 
tidig med Venus. Stroobant har kun underkastet Vesta en nær¬ 
mere undersøgelse og fundet, at den kan det ikke have været. 
Houzeau, der har bedømt Stroobants arbeide, og hvis kritik vi 
væsentlig har benyttet under denne udarbeidelse, mener dog, at 
spørgsmaalet hermed ikke er udtømt for asteroidernes vedkommende, 
saa meget mere som Stroobant har paavist, at med en kikkert at 
150 mm.s aabning og som forstørrer 80 gange, kan man se stjerner af 
8de og selv af 9de størrelse i synsfeltet samtidig med Venus, i det 
mindste itaar denne ikke har sin største glans. Flere andre af de 
klareste asteroider fortjente derfor ogsaa at blive nærmere undersøgte. 
For Stroobant blev det saaledes kun tilbage i fiksstjernerne at 
søge en naturlig forklaring paa, hvad denne Venusmaane har været. 
Og det er netop denne side af hans arbeide, som frembyder den 
største interesse. Han paaviser nemlig, at i 7 tilfelde har det været fiks- 
