32 / 
nemgaa sygdommen for at bli immun, men kun at vakcineres mod 
den, som det kaldes, saaledes som det sker mod kopperne. De 
ved alle, at man ved denne vakcination kun bibringes nogle smaa 
vædskefyldte blærer, der kun yderst sjeldent fremkalder en smule 
ildebefindende eller sygdom, og dermed er man beskyttet mod at 
faa børnekopperne ialfald i løbet af et vist antal aar. Man vakcine¬ 
res med en sygdom, der kommer fra kjørene, kokopperne, og blir 
■dermed immun mod de slemme børnekopper, der kun forekommer 
hos menneskene. Man har nu allerede i lange tider kjendt de hel¬ 
dige følger af kokoppevakcinationen og i de fleste lande gjort den 
obligatorisk, men nogen forstaaelse af den har man ikke havt. Det 
er først i den allerseneste tid, man har begyndt at skimte en for¬ 
staaelse ved Pasteurs arbeider over miltbranden og miltbrandvak- 
cinationen, samt Metschni koffs undersøgelse. Miltbranden er en 
sygdom, som De alle kj ender af navn og som De ved fremkaldes 
af en mikrobe, miltbrandbacillen. Pm eller et par saadanne bragt 
ind i blodet hos et dyr er nok til at dræbe det, fordi de formerer 
sig saa enormt, at der om 24 timer af en bacille vil være blevet 
■omtrent 16 millioner. Der findes imidlertid en del dyr, hos hvem 
miltbrandbacillen ikke trives, som altsaa er immune mod sygdom- 
■men, saaledes f. eks. i Frankrige faar af algiersk race; grunden her¬ 
til er os ganske ubekjendt. Fugle er ogsaa almindeligvis immune, 
og grunden hertil mener Pasteur stikker i deres høie blodtempera- 
Pur, der i almindelighed er 41—42 0 C., medens vor temperatur er 
37 0 C. Dette mener han bevises derved, at høns dør af miltbrand, 
■naar man holder dem neddyppet i vand, hvorved de afkjøles. 
Padder er ligeledes immune mod miltbrand, men holder man dem 
i vand af 36—37 0 C., hvorved de selv opvarmes til denne tempe¬ 
ratur, saa dør de af sygdommen. Man skulde nu tro, at det her 
var den lave temperatur, der bevirkede, at miltbrandbacillerne ikke 
kunde trives hos padderne under normale forhold. Men hos disse 
dyr har nu Metschnikoff paavist, at miltbrandbacillerne opædes 
af leukocyter eller hvide blodlegemer. Dette er celler, der findes i 
blodet og som danner ialfald en væsentlig del af cellerne i det, vi 
kalder pus., vædske eller materie. Bragte Metschnikoff et stykke 
milt af en af miltbrand død mus, der indeholder uhyre mængder af 
miltbrandbaciller, ind under huden hos en padde, fandt han, at der 
omkring samme samlede sig en masse leukocyter og at disse 
