350 
Mindre meddelelser. 
Om nogle formodede meteorstene. Forrige aar blev i »Naturen* 
indtaget en opfordring fra undertegnede om, at folk skulde indsende 
formodede meteorstene til undersøgelse. Navnlig henlededes opmerksom- 
heden paa saakaldt »torelo«, et ord, som bety der »tordenens forlad- 
ning«. Herved forstaaes smaa stene, som opbevares fleresteds paa 
landsbygden, og om hvilke man formoder, at de er komne ned med 
lynet. Fra flere personer er modtaget »torelo« og antagne meteorstene; 
intet har dog vist sig at være egte saadanne. Da det kan have nogen 
interesse at vide, hvad der almindelig feilagtig holdes for meteorstene, 
anføres her, hvad der er bleven indsendt. Det meste er kugleformede 
svovlkisknoller (Ladegaardsøen, Gautestad, Hadeland, Trondhjem, Ene- 
bak, Lier). Saadanne findes ikke sjelden i lerskifer, og kan, naar denne 
smuldrer op, let komme til at ligge løs i jorden. De er gjerne fra en 
erts til en knyttet næves størrelse, rustfarvede udenpaa, indvendig gul- 
agtige og metalglinsende. De har ofte straalestruktur, idet de sammen- 
sættes af fine stænger, der udgaar fra midten mod overfladen. Det an- 
gives, at man en og anden gang i daglig tale kalder dem »meteor.« 
Som torelo har været opbevaret runde flintesten (Fjeld) og kikse- 
kugler (Jondal). Som meteoriter har jeg endvidere faaet forskjellige 
slags slagge (Namskogen, Moss), en gammel kanonkugle, som blev paa- 
truftet i en ager (Sogn), et stykke finkornig hornblendesten (Søndfjord), 
et stykke slidt ben (Stavanger), en liden udenpaa sort rullesten (Nord¬ 
fjord). Alle de nævnte gjenstande var fundne tilfældigvis. Anderledes 
forholder det sig med en sten, som for nylig tilsendtes mig fra Dram¬ 
men Om denne berettes: Fredag den 16de september 1887 klokken 
5.55' om morgenen stod en i Cappelens gade boende haandverker 
med en læregut ude i gaarden og saa op mod nogle duer. Den nævnte 
haandverker hørte da en susen som af en mindre fugl og opdagede i 
samme øieblik en sten, som faldt ned et par meter fra hans fødder 
uden dog at slaa nogen fordybning i marken. Han havde det indtryk, 
at stenen raldt ret ned. Da stenen kom saa uforvarende, blev han 
»fælen«; læregutten tog den op. Stenens største gjennemsnit er omtrent 
5 cm. Den er lys graa af farve, tæt for det blotte øie, lader sig let 
ridse med kniv. I det indre findes nogle sorte pletter, der synes at 
være steder, hvor stenen er opfyldt med en kulagtig substans. At det 
ikke er en meteorsten, slutter jeg deraf, at den ikke har en saadans 
kjendemerker. Der nævnes ingen ildkugle ved faldet og hørtes intet smeld. 
En af stenens flader, der synes at være en oprindelig overflade, viser 
ikke nogen smeltehinde. Substansen ser nærmest ud til at være en art 
brændt ler; dette bekræftes ogsaa ved mikroskopisk undersøgelse; den 
viser sig da at bestaa af ganske smaa, klare korn, der ligger i en halvt 
gjennemsigtig grundmasse. De klare korn er rimeligvis kvarts (enaksig- 
hed seet) og feldspat (toaksig, tildels med plagioklasens tvillingdeling). 
En del af grundmassen er en amorf substans; forresten sees i den for¬ 
skjellige yrsmaa, tildels klare, trevlede mineralkorn. Kvarts er aldrig 
fundet i meteorstene; i den foreliggende substans savnes paa den anden 
side ganske de sædvanlige bestanddele i stenagtige meteoriter, olivin og 
bronzit (enstatit). Jeg har under mikroskopet sammenlignet substansen 
