364 
-har alle seet, naar solstraalerne gjennem en sprække trænger ind i 
et rum, hvorledes luften er fyldt med støv; at tuberkelbacillerne har 
let for at blande sig med dette støv og fare omkring med det, vil 
let forstaaes, naar man husker, at tuberkelbacillen kun er 2—4 
tusindedel af en millimeter lang. Det er ogsaa oftere paavist, at 
tuberkelbaciller findes i luften i de rum, hvor tæringssyge opholder 
sig, navnlig naar disse er urenslige. Det er ogsaa paavist, at ved at 
lade dyr indaande saadan luft, faar de tæring. Det er let forklarligt, 
at disse i luften svævende tuberkelbaciller baade kan trænge ind i 
lungerne eller lægge sig paa maden og frembringe tarmtuberkulose, 
selv om ikke fluerne hjælper til at føre dem fra spyttet til maden 
— hvad der forresten ogsaa er paavist. 
Men er nu dette maaden og veien, hvorpaa tuberkelbacillen 
smitter menneskene, saa maa det blive vor opgave at tilintetgjøre 
tuberkelbacillen saa meget som muligt og ialfald hindre den fra i 
støvform at blande sig i luften. 
Men hvor skal vi saa finde tuberkelbacillerne? Thi de, som 
alt er kommen op i luften, faar vi vanskeligt tag i. De er nu ikke 
saa allestedsnærværende endda og andre smittestoffe er meget værre 
at faa bugt med. Nervefebermikroben f. eks. kan leve og formere 
sig i våndet; difteritmikroben kan ligge i aarrækker og gjemme sig 
og saa en god dag med usvækket kraft angribe mennesket. Ander- 
ledes med tuberkelbacillen. Den ved vi med bestemthed ikke kan 
trives og vokse ved en lavere temperatur end 30°, og derfor er den 
henvist til de varmblodige dyr. Den er heller ikke seiglivet, thi 
neppe et aar bevarer den sin smitteevne. Vi kan derfor være 
taalelig sikker paa, at de kilder, der forsyner os med tuberkelbacil¬ 
ler, er syge mennesker og dyr; fremdeles, at tuberkelbacillen fra 
disse kun afsondres sammen med spyttet eller andre udtømmelser 
fra de syge steder, som f. eks. materien fra kjertler og ben; men 
derimod flyver den ikke ud fra de syge mennesker med luften, de 
udaander; dette er ved mangfoldige forsøg bevist. Kun naar af- 
sondringerne fra de tuberkelsyge steder tørrer ind, kan smittestoffet 
komme op i luften og blive farlig for andre, naar man da ikke er 
saa uvorren, at man faar paa sine hænder andres spyt og blir 
gaaende med dem uvasket, thi da kan man jo let overføre smitten 
baade til det ene og andet sted. 
Dette at smittestoffet kun avles i syge mennesker og dyr og 
