375 
temmelig bredt i forhold til tykkelsen og skarpkantet. Fisken er ikke 
sjelden særlig i nærheden af Sicilien, hvor fiskerne skal være betydelig 
uvenner med den paa grund af, at den skjærer deres garn istykker. 
Der drives ogsaa en noksaa regelmæssig fangst efter den store fisk, der 
synes at søge ind til kysten sammen med makrelstørjerne (thunfisken), 
som jo er en af de vigtigere blandt Middelhavets madnyttige havdyr. 
Ogsaa sverdfisken spises og skal som ung være meget velsmagende. 
Fra Middelhavet er det særlig, man har beretninger om sverdfiskenes 
anfald paa skibe og baade. Det høist vanvittige i disse anfald har man 
søgt at forklare som udslag af raseri foraarsaget ved angreb af snyltedyr, 
om hvilke allerede Plinius ved at berette. 
Beslegtede med den egentlige sverdfisk, som er den, der af og til 
forvilder sig op til os, er de saakaldte viftefiske, der er ens byggede som 
den netop omtalte art og ligesom denne forsynet med en sterkt for- 
længet snude. Viftefiskene, af hvilke der er flere arter, der holder til i 
troperne, særlig i det indiske hav, men som synes at være lidet kjendte, 
skal udmerke sig ved sin kolossale rygfinne. Ialfald en af arterne 
(histiophorus gladius) bliver meget stor (indtil 6 meter) og har en indtil 
i meter høi rygfinne. Sverdet synes paa disse at være forholdsvis 
kortere end hos Middelhavets art og mindre fladtrykt, mindre skarp¬ 
kantet, men vistnok samtidig haardere og sterkere. En af disse fiske 
er det efter al sandsynlighed som har prøvet sin kraft paa »Ørnen«s 
side, idet svrdet kun er svagt fladtrykt, ikke formet som en kaarde- 
klinge, saaledes som hos xipliias. 
Det er et noksaa eiendommeligt eksempel paa, hvorledes lighed i 
levemaade selv hos dyr af de forskjelligste klasser betinger tilsvarende 
legemsbygning, at et af havets pattedyr, den saakaldte narhval (monoclon 
monoceros) er udstyret med et vaaben, der i det ydre er ganske ligt 
sverdfiskenes. Dog er det hos narhvalen en af fortænderne, som er 
vokset ud til et sverd, medens altsaa de nævnte fiskes vaaben er at 
opfatte som en forlænget snude. Narhvalen har hjemme i de aller 
nordligste have og forvilder sig kun yderst sjelden ned til vore kyster. 
I tidligere dage gav dens sverd, der er dannet af en haard elfenben- 
lignende masse og forsynet med spiralsnoede ophøininger i hele sin 
længde, anledning til sagnene om enhorninger og betaltes med kolos¬ 
sale summer, idet de vistnok troedes at være i besiddelsele af særegne 
troldomskræfter. 
