3 77 
fødebys lærde skole, som dengang forestodes af dr. Butler, en af sko¬ 
lens dygtigste rektorer. Hverken i barne- eller gutteaarene viste han 
sig i besiddelse af særlig lovende evner, omendskjønt samlerlysten allerede 
meget tidlig gjorde sig gjældende, og han var mere tænksom end 
gjennemsnitselever og mere udholdende i at søge tingene opklaret til- 
bunds. Men undervisningen, som dengang helt og holdent var anlagt 
i klassisk retning formaaede ikke at vække hans særlige begavelse. 
Det hændte derfor ogsaa, at han blev udskjældt af rektor, fordi han 
anvendte sin tid paa et saa unyttigt fag som kemi. Han gik altsaa 
gjennem Shrewsbury’ skole som en skikkelig gut, med almindelige evner, 
heller lidt under end over det gjennemsnitlige. »En snil gut, men ikke 
opvakt og ikke synderlig flittig« vilde antageligvis været hans læreres 
dom i faa ord. 
Efter skolen begyndte Darwin paa at studere og besøgte i nogle 
aar forelæsningerne ved universitetet i Edinburgh i den tanke at blive 
praktiserende læge. Men den medicinske del af hans studium tiltalte 
ham ikke; og uheldigvis for ham, siger han, var forelæsningerne over 
anatomi saa kjedelige, at de af holdt ham fra at dissekere, hvad der 
vilde været en nyttig øvelse for ham senere i livet. Han skabte sig 
imidlertid venner, som bidrog til at udvikle hans naturvidenskabelige 
tilbøieligheder, mens dog samtidig de geologiske forelæsningers tørhed 
bragte ham til at fatte den beslutning »aldrig i livet at læse en geologisk 
bog eller i nogen retning studere den videnskab,« en beslutning, som 
han heldigvis inden kort tid opgav. 
Fra Edinburgh gik Darv/in til Cambridge og kom ind paa »Christ’s 
college«, hvor hans ældre broder, Er asm us, studerede. Det var den- 
gang paatænkt, at han skulde studere theologi, da han jo tydelig havde 
vist, at han ikke havde synderlig smag paa medicinen. »Naar man 
husker,« siger han, »hvor skarpt jeg er bleven angrebet af de kirkelige, 
er det noksaa latterligt, at jeg engang tænkte paa at blive prest.« 
Darwin har aldrig havt nogen sterk religiøs tilbøielighed, ellers kunde 
man have forklaret denne modsætning ud fra, at yderlighederne i reli¬ 
giøse meninger ikke ligger saa fjernt fra hinanden. I samme forbindelse 
beretter han, at en tysk frenolog fandt ud, at ærefrygtsdelen i hans 
hjerne var stor nok for ti prester. 
Han havde ikke megen klassisk lærdom med fra Shrewsbury, og 
lod en del af den, han havde, blive igjen i Edinburgh; nogen sans for 
mathematik havde han heller ikke og naturfag hørte ikke med blandt 
fagene i Cambridge; følgelig læste han lidet og fik en maadelig eksamen. 
Det havde derfor udseende af, at han kastede sin tid bort, hvad han 
ogsaa beskylder sig selv for at have gjort; man ser imidlertid, at grund- 
laget for hans fremtidige retning holdt paa at lægges. Han erhvervede 
