5 
ligger tiltrykte til jorden, har de ogsaa lettere for at tilgodegjøre sig 
varmen. Derved har de ogsaa den fordel, at den sterke fjeldvind 
faar mindre tag i dem og ikke har saa let for at angribe og sønder- 
rive de store, vidt udbredte tuer, som vistnok i sit indre har et ganske 
solid skeiet af stammer og grene, men som i regelen er fæstet i jor¬ 
den med en eneste rod. Dog er det ikke som sønderslider at fjeld- 
vinden er farligst for planterne her oppe; farligst er den som udtørrer. 
Tør og kold blæser den som oftest dagstøt over vidden. Det vand, 
Fig. 6. Azalea procumbens, grip- Fig. 7. Rhododendron lapponicum, alperose. 
lyng. (Røde blomst.). 2 / 3 af nat. st. (Yiolette blomster). 2 / 3 af nat. st. 
som har saa ondt for at samle sig paa den haarde undergrund, suger 
den til sig — umættelig og uimodstaaelig som den er. Derfor er det 
ogsaa kun saadanne planter, hvis blade har en ganske liden fordunst- 
ningsflade, som med held kan optage den haarde kamp for livet. De 
her forekommende planter har ogsaa gjerne smaa blade, som desuden 
ofte er sammenrullede (se fig. 5 c), eller som —— i rnodsætning til, 
hvad der er tilfældet med de samme eller nærstaaende arter fra lav¬ 
landet — er tæt tiltrykte til stammen (se fig. 8). No gle fjeldplanter 
— f. eks. lavarterne — udtørres undertiden næsten ganske naar luften 
