11 
plantens liv. Naar luften er tør og altsaa med begjærlighed opsnger 
i sig den vanddamp, som tillaves al det af planten optagne vand, vil 
dette underste cellelag i bladene blive mindre udviklet; desuden be¬ 
skyttes det mod ndtørring, derved at bladene ruller sig sammen, saa- 
ledes som vi hørte det f. eks. var tilfældet hos fjeldfloraens lyngplanter. 
Hos de fjeldplanter derimod, som vokser paa godlændte, fugtige steder, 
hvor man — som nævnt —- linder høifjeldsfloraen bedst udviklet, der 
er det anderledes. De langstrakte celler paa bladets overside, der 
— som vi nævnte — staar i næringstilberedningens tjeneste, bliver i 
fjeldet dels længere og dels flere i antal, end naar de samme planter 
vokser i lavlandet; d. v. s. med samme bladstørrelse kan planten, naar 
den vokser i fj eldet, frembringe eller tillave en større mængde nærings- 
stof, end naar den vokser i lavlandet. Saaledes kan fjeldplanterne i 
størst mulig udstrækning nyttiggjøre sig den rige tilgang paa lys, som 
den høinordiske sommer har saadan ©verflod af. Desuden kan planten 
af sig selv — ialfald delvis — rette paa det uheldige forhold, at 
mængden af kulsyre — dette for planten saa vigtige næringsstof — 
heroppe, hvor luften er saa tynd, er mindre end paa slette landet 
(omendskjønt det indbyrdes forhold mellem luftens bestanddele er det 
samme). Paa denne maade er fjeldplanten istand til at indvinde ial¬ 
fald noget af den fordel, som lavlandsplanten har i den længere 
sommer. 
I korte træk — neppe mere end antydningsvis — har vi nu 
gjort rede for plantelivet oppe paa fjeldvidden; vi har seet dets kamp 
mod en haardbar og karig natur. Det interessante, i hvad vi har seet, 
bestaar deri, at jo mere videnskaben formaar at trænge ind i den 
organiske skabnings liv, desto mere klar bliver dens storartede evne 
til at dannes eller formes = dens plastisitet. Den levende skabning, 
den organiske natur afhænger af den uorganiske og veksler med den. 
Livet er opstaaet og har været tvunget til at udvikle sig paa de 
betingelser, som den uorganiske natur har opstillet. Den skabning, 
som forsøger paa at gaa andre veie, er dødsdømt. 
(Sluttes.) 
