14 
have den ovennævnte betydning for stoffernes molekulære anordning, 
samtidig som den var afhængig af denne. 
Som bekjendt gaar alle eggehvideholdige stoffer, naar de udsæt- 
tes for luften, over i gjæring eller forraadnelse. Forklaringerne heraf 
havde været forskjellige; nogle mente, at det var luftens surstof, der 
fremkaldte gjæringen og forraadnelsen derved, at den forbandt sig med 
de gjærende og forraadnende stoffer og overførte disse i andre for¬ 
bindelser; andre mente, at det var saakaldte fermenter, der virkede 
alene ved berørelse, som satte gjæringen eller forraadnelsen i gang. 
Imidlertid havde franskman den Cagniard-Latour og tyskeren 
Schran i gjærende stoffer opdaget de saakaldte gjærceller, der dan¬ 
ner det, vi kalder gjær, og som tilsættes øl for at bringe dette i 
gjæring. Cagniard-Latour opdagede fremdeles, at disse celler skjød 
knopper og formerede sig, og han mente derfor, at det muligens var 
disse cellers liv og vekst, der fremkaldte gjæringen. Da man imid¬ 
lertid ved flere gjæringer ingen saadanne gjærceller fandt, og da alle 
gjæringer lor at komme igang krævede et organisk stof i opløsning, 
saa ansaa man Cagniard-Latours fund alene som en tilfældighed, der 
ikke kunde anvendes som forklaring paa alle tilfælde, og man fast¬ 
holdt de før nævnte kemiske udtydninger af fænomenet. L i e b i g, 
hvis mening fandt almindelig tilslutning, sagde, at ølgjær ikke virker, 
fordi den er levende, men fordi den har været i berørelse med luften; 
det var den døde del af gjæren, den som har levet og er under om¬ 
dannelse, der virkede paa sukkeret. Naar man fandt organismer ved 
gjæringen, ansaa man dem som tilfældigheder, der ingenlunde befordrede 
gjæringen, snarere omvendt. 
Da nu Pasteur begyndfce at studere gjæringen, beskjæftigede han 
sig først med melkesyregjæringen og fandt i den gjærende vædske 
smaa organismer, der saa anderledes ud end gjærcellerne ved ølgjæ- 
ringen, men som under gjæringen formerede sig, og han fik indtryk af, 
at det var disse organismer, der foraarsagede gjæringen. Men man 
havde hidtil kun iagttaget melkesyregj æring i temmelig sammensatte 
stoffer, i hvilke det var vanskeligt, ja umuligt at forfølge de enkelte 
stoffers rolle under gjæringen. For at bevise sin formodnings rigtighed 
maatte Pasteur bringe istand en gjæring, ved hvilken hin vanskelighed 
ikke fandtes, og med disse hans forsøg begynder rækken af hans 
epokegjørende undersøgelser over de lavere organismer, mikroberne. 
Det gjaldt nemlig nu for Pasteur uomtvisteligt at paavise, at det 
