16 
form af gjæring, ogsaa afhængig af smaaorganismer — omtrent findes 
overalt i luften og våndet og fasthængende ved alskens gjenstande.. 
Og han fandt ogsaa ud, at man kan dræbe dem ved stærk ophedning r 
og at man kan befri luften for dem, naar man leder denne gjennem 
et sterkt ophedet metalrør eller om man filtrerer den gjennem bom- 
uld, i hvilken de fanges, saa den luft, der har gaaet igjennem bom- 
ulden, er fri for smaaorganismer eller mikrober. Han tillavede saa- 
ledes vædsker, der var gjæringsdygtige, paa en saadan maade, at de 
var fri for mikrober og ledede til dem en luft, der ligeledes var fri 
for mikrober, og stillede ved siden af dem vædsker, der ikke var be¬ 
handlet paa denne maade. Disse sidste gjærede, de første ikke, og 
det surstof, der fandtes i beholderne for disse, fandtes efter aars for- 
løb i omtrent uforandret mængde. Dette viste altsaa paa den ene 
side, at surstof kun i rent forsvindende mængder direkte forenede sig 
med de stoffer, med hvilke det var i berøring, og paa den anden 
side, at der i de stoffer, der holdtes fri for mikrober, ikke indtraadte 
nogen forandring selv efter aars forløb og heller ikke optraadte levende 
væsener. Dette sidste var af overordentlig stor betydning paa en tid, da 
mange lærde paastod, at der af ikke levende stoffer kunde opstaa levende 
væsener, hvad man betegner som selvavling, abicgenes eller 
generativ æquivoca. P o u c h e t i Rouen mente at have bevist dette 
derved, at han fyldte en vædske, der skulde kunne frembringe levende 
væsener, paa et glas, som han dernæst satte op ned i kviksølv, hvor¬ 
ved vædsken blev fuldstændig afstængt fra forurensning fra luften. 
Der optraadte dog levende væsener i vædsken. Dette tilsyneladende 
saa eksakte og bevisende forsøg bestod dog ikke for Pasteurs 
kritik; han var ved sine arbeider blevet saa vel kjendt med de lavere 
organismers allestedsnærværelse, at det ikke blev ham vanskeligt at 
paavise, at de fandtes i det paa overfladen af kviksølvet faldne støv 
og inde i kviksølvet selv. Herfra skrev sig altsaa de i vædsken op¬ 
traadte levende væsener. Pasteur paaviste end videre, at der aldrig 
optraadte liv i vædsker eller andre næringssubstanser, naar disse paa 
forhaand* var blevet befriet for alle spirer til liv, og naar det endvidere 
forhindredes, at slige tilførtes dem fra de kar, hvori vædskerne op- 
bevaredes eller fra den luft, de kom i berørelse med. 
Disse Pasteurs resultater er for mange nok til at antage, ab der 
aldrig kan og heller aldrig har kunnet opstaa levende væsener af 
andet end før eksisterende væsener eller deres eg eller sporer, og at 
