24 
sandsynligt, at denne virkelig har optraadt paa de forskjellige steder, 
hvorfra man har beskrivelser og tegninger af ham. 
Dette er saa meget sandsynligere, som der har indfundet sig to 
vandrende jøder paa Salpétriére, lokkede af den berømte Charcofis ry. 
Den ene var en Moser B., kaldet Moses, 88 aar, polsk jøde født 
i Warschau. Som barn blev han optaget af det russiske militær og 
sat i en skole, hvor han fik en vis undervisning. Presset til at for- 
lade den jødiske religion kjæmpede han længe, før han kunde beslutte 
sig til at fornegte sine fædres tro; da han følte, at han maatte give 
efter, flygtede han og forlod Rusland. Han var dengang 15 eller 16 
aar og kunde ingen haandtering. Fra denne tid af gav han sig til at 
vanke om fra det ene land til det andet uden bestemt maal. I Buda- 
Pesth giftede han sig og opholdt sig nogen tid i denne by, hvor han 
fik 3 børn. Men dette ophold blev ham for langvarigt og hans vandre- 
trang plagede ham uophørligt. Han førte saa sin familje til Jerusalem, 
hvor han efterlod den for selv at vanke om i verden. Hvert femte 
aar kom han tilbage som pilegrim, gjensaa sin familje nogle dage og 
drog saa atter ud igjen. Gfrunden til denne uafladelige vandring var, 
siger han, den „at finde et middel mod det onde, af hvilket jeg har 
lidt siden mit 25de aar, et onde, der ikke gav mig hverken rast eller 
ro, og for hvilket jeg har raadspurgt alle verdens specialister.“ Han 
har gjennemvandret Polen, Tyskland, Østerrige, Belgien, England o. s. v. 
Endelig trak Salpétriéreskolens ry Moses til Paris i løbet af 1892. 
Han optraadte i et smudsigt antræk, klædt i en lang sort frak, slidt 
og lappet. Hans udseende minder om de polske jøders. Det magre 
ansigt med de udhulede træk forsvinder i et stort vanstelt skjæg, 
lokket paa siderne. Et tykt hodehaar falder ned over ørerne og nak¬ 
ken i bukler. Den høie og runde pande er furet af dybe rynker. 
De tykke øienbryn nærmer sig over næseroden, der har to dybe folder, 
som giver ansigtet et paa samme tid smerteligt og opmerksomt udtryk. 
Den lange og krumme næse hænger ned over tykke læber; en dyb 
fure skiller den fra kinderne, og dens bevægelighed er saa stor, at 
man aldrig ved, om manden vil le eller græde. Han taler engelsk, 
tyrkisk, russisk, hebraisk, men helst tysk. 
Ved sin indtrædelse hos Charcot begyndte han straks paa den 
lange historie om sine lidelser og trak frem en detalj eret liste over 
alle de symptomer, han led af, og begyndte at læse den op. Under¬ 
tiden beskrev han sine lidelser i en enthusiastisk tone, hvorpaa han 
pludselig fik medfølelse med sin ulykkelige skjæbne og gav sig til at 
klage paa den mest hjerteskjærende maade. Naar man foreslog ham 
en behandling, blev han først opmerksom, men lidt efter smilte han 
og rystede paa hodet med en skeptisk mine, idet han sagde, at alt 
det han havde forsøgt intet havde nyttet. Moses blev i Paris et aar 
og blev behandlet med elektricitet, og da dette ikke nyttede stort, 
reiste han bort for andetsteds at søge en helbredelse, der neppe 
kunde findes. 
Paa lignende maade havde Gottlieb M., 42 aar gammel, begyndt 
at reise meget tidligt og har overalt besøgt hospitalerne. Da han 
