29 
et meget mildt klima; i det sydlige England levede da to elefant-arter, 
flodhest og et næshorn foruden andre dyr, som tyder paa et veirlig 
meget varmere end det nuværende. Dernæst fulgte 2) perioden med 
den største indlandsis, da isen sammenhængende begrov hele Skandi- 
navien, Nordsjøen, de britiske øer med undtagelse af det sydligste af 
England, Nordtyskland og en stor del af Rusland. Den efterfulgtes 
af en periode med middelsvarmt klima; Nordsjøen var da tørt land, 
og de britiske øer hang sammen med fastlandet. Men klimatet blev 
atter koldt og i 3) perioden med den næststørste indlandsis udbredte 
islagenet sig paanyt næsten som forrige gang, dog ikke fuldstændig 
saa langt. Atter kom mildere klima; men kun for at afløses af 4} 
perioden med den anden Østersjøis, lignende periode 1. Den milde 
tid, som fulgte derefter, var rimeligvis koldere end nutiden; klimatet. 
var i Storbritannien fugtigt, og store skove bedækkede landet der. 
Saa kom endelig 5) perioden med smaa isbræer. Der var saadanne- 
paa de høiere dele af de britiske øer, og rimeligvis havde ogsaa hos 
os isbræerne større udbredelse end nu, men dannede dog ikke nogen 
egentlig indlandsis. Dette var umiddelbart foran nu tidens klima. 
Antagelsen af, at klimatet saaledes har vekslet, støtter man paa, 
at der paa adskillige steder findes lag med levninger af dyr og plan¬ 
ter fra et mildt klima; disse lag hviler paa moræne og overdækkes 
af moræner. Undersøgelserne fra de spredte steder har man forbun¬ 
det, indtil den hele rækkefølge er kommet ud. Iagttagelserne er især 
gjorte i England, Nordtyskland, Danmark og Skaane. Saa langt nord 
som hos os, synes det, som om istiden mere har flydt sammen til éir 
enkel lang kuldetid uden betydelige afbrydelser, idetmindste er ikke ; 
hos os nogen sikker afleiring fra en mild periode inden istiden bleveu 
nøiere undersøgt. Man fandt for nogle aar siden tanden af en mamut 
paa høifjeldet ved Yaage; kanske den skrev sig fra en mildere periode, 
under istiden. JR. 
Mindre meddelelser. 
Bakteriers udvikling ved lav temperatur. I 1887 beskrev 
J. Eorster en lysbakterie, der er istand til at vokse ved en tempe- 
