30 
ratur af 0 °, og senere har samme forf. i Kiels havn paavist flere 
arter der bes ad den samme evne. I en nylig publiceret al handling 
paaviser Forster, at disse arter bakterier, der trives i kulden, ikke er 
mange, men meget udbredte, ogsaa i næringsmidler. I et gram have- 
jord fandt han indtil 140 000; i en kubikcentimeter melk, kjøbt paa 
torvet, fandt han 1 000, og han har truffet dem paa overfladen af 
fersk- og saltvandsfisk ligesom i deres tarmkanal. 
Dette kan forklare, hvorfor næringsmidler opbevarede i iskasser 
ofte efter nogle dage faar en ubehagelig smag og lugt. Udtagne af 
iskassen fordærves næringsmidlerne, som man ved, meget hurtigt; og 
dette skriver sig utvilsomt derfra, at bakterierne har forøget sig under 
opholdet i iskassen og er blev et talrige nok til at fremkalde en hurtig 
dekomposition, saasnart de kommer under gunstigere vegetationsforhold. 
Et ophold af 16 dage i iskassen giver ifølge Eorster det samme 
resultat med hensyn til bakteriernes formerelse som et ophold af 6 eller 
7 dage i en kjælder med 7° eller 9° eller af 2 dage i værelsetem- 
peratur. 
Eor at hindre enhver udvikling af bakterier maatte man derfor 
enten anvende endnu lavere temperaturer eller andre hjælpemidler ved 
siden af kulden. Forster har paavist, at tørheden under disse om- 
stændigheder spiller en fremragende rolle og at trivselen af bakterier 
er omtrent lig 0 i en paa samme tid kold og tør luft. 
Afkjølingsapparaterne bør derfor være indrettet paa at have en 
luft, der er fattig paa vanddampe; de apparater, der er baseret paa 
kompression af luften og udvinding af kulde ved udvidning af denne, 
opfylder forresten denne fordring ganske godt. Man maa rimeligvis 
kunne opnaa det samme ved i iskassen at indbringe et stof, der be- 
gjærligt opsuger vanddampene fra luften, f. eks. ulæsket kalk i en 
porcellænsskaal. 
Våndet i det sorte hav skal nedenfor 180 meters dybde inde- 
holde saa meget svovlvandstof at intet levende væsen kan holde sig 
der, ialfald ikke andre levende væsener end bakterier. Disse findes 
der imidlertid nok af, og de er det, som frembringer det ildelugtende 
og giftige svovlvandstof, som våndet holder opløst. Det synes høist 
forunderligt, at det sorte hav skulde have denne merkelige og fra andre 
have saa ganske forskjellige eiendommelighed, men sagen er undersøgt 
ved den bakteriologiske station i Odessa, som det synes med al mulig 
nøiagtighed. 
Forholder det sig virkelig som her meddelt, saa maa rimeligvis 
bakterierne leve af det døde organiske stof, der fra de øvre vandlag 
synker nedover mod bunden og delvis giver sine opløselige bestand- 
dele fra sig til våndet. Og deres udsondring af svovlvandstof kunde 
man da næsten fristes til at opfatte som et forsvarsmiddel, hvorved 
de holder andre organismer borte fra det omraade, de har lagt beslag 
paa. Der er dog intet iveien for, at denne udsondring kan være et 
simpelt stofvekselprodukt, en physiologisk excretion uden biologisk 
betydning. 
