31 
En hvid land bjørn, en albino af den sædvanlige brane bjørn, 
er nylig bleven fanget i Japan. Som de hvide mns og de øvrige 
albinos bavde den røde øine. Den holdes nu i den zoologiske have i 
Tokio og betragtes af japaneserne med stor ærbødighed, idet den 
antages at være et tegn paa gudernes velvilje mod den nuværende 
keisers regimente. 
Katte. Dor et aars tid siden skrev jeg her i „ Naturen" et 
stykke under overskriften „ Spredte iagttagelser" og anførte der bl. a. 
et par eksempler fra kattenes liv. Her er endnu et træk. 
En af de svarte kattene, jeg omtalte dengang, har vi endnu 
hjemme i vor familje. Den har længe været alene om en huskats 
værdighed, og har selvfølgelig været kjælet og dægget for, som til- 
fældet gjerne blir. Og den har befundet sig særdeles vel i egenskab 
af husets eneste firføddede medlem. 
Men saa hændte det i sommer, at der kom en fremmed katunge 
til os; vi fik den i foræring af en bekjendt. Men da var ogsaa 
Gamle-Svarta’s gode lune forbi. Den likte paa ingen maade den nye 
unge kammerat; den holdt sig stolt paa tre skridts afstand og ytrede 
ved enhver anledning sit mishag med den andens paatrængenhed. End 
ikke dens moderlige instinkter tilsagde den at tage sig af den svage, 
hjælpeløse stakkaren, som i begyndelsen knapt kunde brødføde sig selv. 
Men nu begav det sig, at tidens fylde var kommen; Svarta skulde 
føde. Og den fødte flere velskabte unger, som man desværre berø- 
vede den. Og kattemor, som nu ikke havde nogen at kaste sin 
moderømhed over paa, gjorde nu plodselig tilnærmelser til den frem¬ 
mede katungen og adopterede den. Og den blev ikke noget stedbarn, 
maa man tro. Slig som Gamla passede den! Al den moderømhed, 
som dens egne unger i tilfælde havde maattet dele. fik den fremmede 
unge ubeskaaren. Ingen førstefødt kunde være blit mere forkjælet. 
Det er nu næsten en skam at se det, slig som den kjæles og dægges 
for. Den er nu langt op i slyngelalderen, men jamen patter den 
endnu — den laban! Og af madkoppen faar den lov til at forsyne 
sig først, mens pleiemoderen staar ved siden af og ser paa; først naar 
den smaa har tilfredsstillet sin graadige hunger, tager Gamla fat paa 
resterne. Og gaar denne ud paa musefangst om natten, gjemmer hun 
trolig paa fangsten og lader den smaa om morgenen faa sin behørige 
del af den. 
Om det havde været dens eget smertensbarn, kunde det ikke 
blit mere ømt og kjærligt behandlet end denne fremmede katunge, 
som kom „ind fra gaden" og trængte sig ind i rettigheder, den ikke 
havde nogen adkomst til. 
Naar vi ser denslags elskelige træk fra dyrenes liv, kunde vi 
mennesker næsten have al mulig grand til at skamme os. 
Adolf Skramstad. 
Nedarvede lemlæstelser. Ved i nr. 3 af „Naturen" for 1893 
at have gjennemlæst stykket: „Et tilfælde af nedarvede lemlæstelser", 
