36 
stændig seier for Nilsson; Temminck erklærede selv, at han havde 
havt uret. Men Nilsson paaviste ikke alene, at rakkelhanen var en 
bastard mellem tiur og aarfugl, men ogsaa at den var afkom af aar- 
hane og røi. Har vi da ikke endnu en anden rakkelhaneform, der er 
afkom af tiur og aarhøne? For tiden maa dette spørgsmaal besvares 
benegtende, thi alle de rakkelhøns, vi for tiden kjender, har, bortseet 
fra individuelle variationer, samme størrelse og de samme farvetegninger, 
de maa altsaa alle have samme herkomst, o: de maa alle nedstamme 
fra aarhane og røi. 
Spørgsmaalet om, hvorfor røien parrer sig med aarhanen, har i 
midten af dette aarhundrede været livligt diskuteret af jægere og 
zoologer. Nilsson troede, at det skrev sig fra mangel paa tiur, der 
er mindre var af sig end aarhanen, og derfor lettere ganske kan ud- 
ryddes af en trakt. Dette er dog ikke tilfældet, man har nemlig 
fundet rakkelhøns i trakter, hvor der har været en god tiurbestand. 
Vi har desuden en anden bastard, rypeorren, der nedstammer fra 
aarhøne og lirypesteg. Her kan man neppe tale om, at den skriver 
sig fra, at aarhønen har manglet en legitim egtefælle. Denne tilbøie- 
lighed til bastarddannelser, som forøvrigt er saa udpræget hos hønse- 
fuglene, kan vi derfor for tiden vanskeligt forklare os som andet end 
en sygelig trang til mesalliancer. 
De fleste af vore bastardformer nedstammer fra rypen. Her har 
vi ikke mindre end 3 forbindelser, nemlig med aarfugl, tiur og hjerpe. 
Det er endog ikke usandsynligt, at vi har en 4de, mellem vore to 
rypearter, lirypen og fjeldrypen, saameget mere da disse arters til¬ 
holdssteder støder tæt op til hinanden. Hvad der støtter denne anta¬ 
gelse, er at man i England har fundet bastarder mellem fjeldrypen og 
den skotske grouse. Naar man endnu ikke har kunnet konstatere 
denne bastards tilværelse, maa dette vel nærmest tilskrives den store 
lighed der ofte er i størrelse og dragt mellem vore to rypearter. 
Sikrest skulde bastarder kunne paavises om høsten, i oktober maaned,. 
thi da er forskjellen i forældrenes dragt størst og tydeligst. Paa 
denne tid har nemlig den gamle fjeldrype en lin blaagraa høstdragt; 
de enkelte fjere har en lys askegraa grundtone med fine sorte prikker, 
der dog ikke danner tverlinjer. Hos lirypen har derimod fjerene rød¬ 
brune pletter og tverlinjer paa en sort bund. 
Bypeorren, den bedst kjendte rypebastard, nedstammer fra lirype 
