46 
ord: den høinordiske fjeldfloras blomster er i høiere grad end sydligere 
egnes afpasset saaledes, at de i nødsfald kan befrugte sig selv. Som 
eksempel kan vi anføre slegten bergsildre ( sctxifragci). Blandt denne 
slegts arter er — efter W arming 
— de af de fleste kjendte arter: s. 
nivalis (fig. 16 ), hieraciifolia , rivulciris 
og oppositifolia (fig. 2) nærmest hen¬ 
vist til selvbefrugtning. De arter, i or 
hvilke denne ndvei er stengt, har imid¬ 
lertid skaffet sig en anden; de eier i 
regelen en rig mulighed for at opret- 
holde artens liv paa den maade, som 
botanikeren kalder den vegetative vei, 
ved hjælp af aflæggere, rodskud, rod- 
slaaende grene og paa flere andre maa- 
der. Som eksempeJ kan vi nævne 
multebæret ( nibus chamaemorus) , som 
paa høifjeldet sjelden faar moden frugt, 
den lille vidjeart, scilix herbctcea , og 
blandt scixifraga s. cernua og ctizoides. 
Man har sagt, og man har troet, 
at under vore høifj eldes næsten stadige 
sommerdag skulde blomsterne blive 
større end nede i lavlandet. Men det 
er ikke altid sandt alt det, som siges 
og troes. Ved udførte maalinger har 
det vist sig, at f. eks. hos markrose 
(gentianci campesiris ), rød pragtstjerne 
( melandrium silvestre), eng-soleie (ra- 
nunculus acris) og løvetand (taraxa- 
cum officinale) er blomsterne større, 
0 ., . 7 . /TT naar planten vokser i høiden end i lav- 
Eig. 16. Saxifraga nivalis. (Hvide 
blomster). 2 / 3 af nat. st. landet, 1 ) men hos andre igjen, soh 
hos blaabær og tætte-græs (pingvicula 
vulgctris) er blomsterne mindre i fjeldet end i lavlandet. Blomsternos 
ringe størrelse kan dog delvis opveies af deres mængde. Efter ud- 
x ) Det maa imidlertid erindres, at de her nævnte planter ikke egentlig er 
fjeldplanter. 
