50 
I 
en dnft af æstetik, oaser i ørkenen, hvor øiet fraadser, og hvor man 
gjerne dvæler en stund. Vandrerne har stødt paa, hvad den norske 
botaniker, professor B1 y 11, kalder dryas-foramtionen. Det er især 
fire arter, som spiller hovedrollen i denne flora, nemlig dry CHS octopetala, 
salix reticulata, thcdictrum alpinum og carex rupestris. Vi skal ikke 
regne op alle arterne, bare nævne nogle: sedum villosum, oxytropis 
lapponica, pedicularis-aTterne , veronica saxatilis, gentiana tenella m. fl. 
Oaserne er mere eller mindre artsrige; jo længere man kommer mod 
nord, desto farverigere og interessantere bliver de; men overalt, fra 
langt i syd til længst mod nord, finder vi dem paa saadanne steder, 
hvis fysiske forhold til en vis grad afviger tra de almindelig stedfin- 
Fig. 17. Fossile blade af dryas octopetala og betula nana fundne i ler i Skaane. 
Nat. st. (Efter Nathorst.) 
dende. Og vi skal huske paa, at veien for disse arters vandring til 
sine nuværende voksesteder maaske har været først kysterne og saa 
de store fjelddale. Paa de steder af det klimatisk gunstige omraade, 
hvor de paa denne vandring har truffet paa en fjeldgrund, som har 
været løs, som altsaa er dannet ved forvitring af skifer, kalksten og 
lignende bergarter, rige paa let tilgjængelige mineralske næringsstoffer, 
der har disse fjeldfloraens aristokrater, som fylker sig om dryas og 
salix reticulata, slaaet sig ned, overladende fjeldviddens vindpiskede 
ødemarker til de mere nøisomme planter, som udgjør hovedmassen. 
En anden faktor, som muligens spiller en ikke ubetydelig rolle ved 
denne planternes fordeling, er den, at de varme, fugtige havvinde, som 
