53 
tuelle behov; netop derfor maa jeg fremhæve, hvor meget videnskaben 
maa lægge beslag paa eders opmerksomhed, fordi den tjener disse 
.aandens høieste behov, og fordi jeg anser den som al videns kilde, 
ligesom den ogsaa er gavnlig som opdragelsesmiddel. Dog har sik¬ 
kerlig ogsaa den rene videnskab et ord med, naar man taler om 
materielle fornødenheder og glæder. 
Menneskene taler ofte, som om man ikke havde undersøgt dampen 
før James Watt eller elektriciteten før Wheatstone og Morse, 
mens Watt, Wheatstone og Morse trods al deres praktiske begavelse i 
virkeligheden kun ndnyttede tidligere forskeres resultater, forskere som 
arbeidede uden hensyn til praktisk anvendelse. Ogsaa denne udtalelse 
fortjener endnu en kort betragtning. I er begeistrede, og det med 
rette, over Eders elektriske telegraf, I er stolte af Eders dampmaski¬ 
ner og fabriker, ser daglig med berettiget stolthed nye industiigrene 
vokse op — nye kræfter, som forøger menneskehedens velstand og 
bekvemmelighed. Det industridrivende England arbeider af alle kræfter 
mod dette maal, og endnu sterkere slaar industriens puls i de forenede 
•stater. Og hvad er det industridrivende Amerika og det industridri¬ 
vende England, hvis I analyserer det. Hvis I kan taale et frit ord 
;af mig, vil jeg svare Eder paa dette spørgsmaal med et billede. Blot 
en kraftig arm og betragt de spændte muskler, naar haanden er 
knyttet og armen bøiet. Er disse tegn paa kraft kun en ydelse af 
musklerne ? Ingenlunde. Muskelen er bæreren af en høiere kraft, 
uden hvilken den vilde være saa magtesløs som et stykke plastisk ler. 
Den fine, usynlige nerve er det, der løser muskelens kraft. Og uden 
disse fine aandens traade, der ligesom nerver er trukne gj ennem 
menneskehedens legeme af den selvstændige forsker, vilde det indu¬ 
stridrivende Amerika og det industridrivende England være omtrent i 
samme forfatning som det plastiske ler. 
Nu for tiden gaar et raab efter teknisk uddannelse gj ennem Eng¬ 
land, og det er et raab, som selv den ubetydeligste forstand kan 
stemme med i, saa aabenbar er trangen. Men der udgaar intet raab 
efter skabende forskning. Og dog, ligesaa sikkert som strømmen 
bliver mindre, naar kilden svinder ind, saaledes vil ogsaa den tekniske 
opdragelse uden denne drivende kraft tabe enhver evne til reproduktion. 
Vore store forskere har givet os arbeide nok for en tid; men naar 
deres aand dør ud, vil vi befinde os i en lignende stilling som kine¬ 
serne, om hvilke de Tocqueville fortæller, at de har glemt den 
