62 
alle andre slags ben, skaller, horn, ribben, skulderblad, hvirvler o. s. v. 
Paa et horn saaes merker efter et skjærende redskab. Der fandtes 
i den korte tid, jeg knnde afse til gravningen intet spor af redskaber 
eller af menneskeben. Det mægtigste benlag laa paa haugens østside; 
formodentlig har døraabningen vendt mod øst. Paa de øvrige sider af 
haugen var der færre ben. Desuden fandtes der baade i benlaget og 
ellers under græstorven brændte kampesten. Benlaget var saa stort, 
der fandtes nemlig tusenvis af ben, at det maa have taget aarrækker, 
for at det kunde dannes. 
Ogsaa ved andre vand, saaledes ved Store Krækjavand, Finse- 
vand og andre, findes slige benhauger; de er alle kjendelige paa sin 
grønne farve. Jeg fik dog ikke tid til at besøge nogen af disse. Et 
par af dem er beskrevet af skolebestyrer Bendixen i aarsberetnin- 
gen for 1891 fra foreningen for norske fortidsmindesmerkers bevaring. 
Omtrent tvert over for dette sted, paa Laagens sydside ved Bes- 
aaens udløb, findes en del runde flade stenhauger, bestaaende af 
brændte sten, alle af næsten samme størrelse, som to næver omtrent. 
Btenhaugene var en 3—4 m. i tvermaal. Bundt om dem var der sat 
heller paa kant noget indovergaaende, og derom var der igjen lagt 
heller fladt, omtrent som et fortoug (se fig. 18). Der var af disse 
•stenhauger en 6—8 stykker, temmelig tæt ved hinanden. Forøvrigt 
fandtes ingen redskaber eller noget andet af interesse i nærheden. 
Min tid tillod mig heller ikke at dvæle længere ved disse fund; 
jeg omtaler dem bare for at henlede kyndiges opmerksomhed paa dem. 
Efter bøndernes fortællinger findes der flere steder store kulhauger 
•efter kulminer og ligesaa slaggehauger. Af de sidste har jeg selv 
ogsaa seet et par vestenfor Nordmandslaagen. Kuldyngerne taler 
maaske for, at denne bebyggelse skriver fra den tid, da vidden var 
bevokset med skog. 
Ud igjennem Veigaadalen saaes høit oppe i fjeldsiden flere steder 
vandrette linjer, som sterkt mindede om de bekjendte høitliggende 
„strandlinjer“ eller „seter“ i Østerdals- og Folddalsfjeldene. Saaledes 
•saaes ved Frisæt sr. en meget tydelig linje at strække sig i en 
længde af en 3—4 km. halvveis opunder Kisteskamuten. Naar man 
kom op i den var den mindre tydelig, men dog saa udpræget, at man 
med lethed kunde følge og merke den som en afsats i fjeldsiden, 
Bunden eller „bænken“ var grus med store sten og forholdsvis, bred. 
