Om ordningen af klokkeslettet i tidernes løb. 1 ) 
i. 
Det gamle ord, at klokken er for skræddere og skomagere, gjel¬ 
der ikke nu mere. Jeg formoder, det er kommet op i en tid, da et 
ikke ringe antal mennesker ansaa det for en skam at tage sig noget 
nyttigt for og derfor fandt tiden uden værd. Om der nutildags maatte 
findes en eller anden grandseigneur-natnr, som kunde have ialfald 
tilbøieligheden til at bringe det gamle ord til anvendelse, vilde det 
vel være et temmelig indskrænket omraade, hvor det kunde ske uden 
at blive til vedkommendes egen skade. Eller som det ogsaa kan ud- 
trykkes: tiderne har forandret sig derhen, at vi er mere og mindre 
skræddere og skomagere allesammen i denne henseende. Dette staar 
jo ikke alene i forbindelse med forandringer i de sociale forhold i det 
hele taget, men man kan vel ogsaa mere specielt pege paa den enorme 
udvikling af alt, hvad der heder kommunikationer, hvorhos det har 
sin betydning, at selve de mekaniske hjælpemidler til maaling af tid, 
uhrene, efterhaanden har naaet en høi grad af fuldkommenhed. Det 
er en merkværdig sum af menneskelig skarpsindighed og kunstfær- 
dighed og erfaring, som ligger samlet i det lille apparat, enhver mand 
bærer i sin vestelomme. Det merkværdige ligger dog ikke saa meget 
i det egentlige uhrverk, den række af tandhjul, som har til hensigt 
at overføre den langsomme bevægelse af loddet der synker, eller af 
fjæren som vikler sig op, til den hurtigere bevægelse af viserne, men 
dels i den regulerende del af apparatet, altsaa ved større uhre 
pendelen, ved mindre den saakaldte „uro“, dels i det arrangement, 
hvorved regulatoren afvekslende stopper og igjen udløser tandhjul enes 
gang, det saakaldte echappement; det er jo nemlig saa, at ethvert 
1 ) Foredrag i selskabet And vake i Kristiania. 
7 
