98 
uhr egentlig staar stille den meste tid og kun en gang for hver sving¬ 
ning af regulatoren udfører et lidet, næsten momentant hop, hvorved 
der tillige er sørget for, at regulatoren for hver gang faar et lidet 
puf med paa veien, som gjør at den kan holde det gaaende. Hvad 
det altsaa udelukkende kommer an paa er, at der altid hengaar lige 
lang tid mellem to saadanne hop, eller at regulatorens svingetid er 
den samme bestandig. 
Dette nævnes dog her kun i forbigaaende, da det ikke nærmest 
er min hensigt at gaa ind paa denne side at sagen; kun skal jeg, 
som betegnende for, hvilken vigtig del af apparatet regulatoren er, 
nævne at Tycho Brahe, som havde de fortrinligste astronomiske instru¬ 
menter paa sin tid, ogsaa havde forskjellige uhre, deriblandt nogle, 
som viste sekunder; men mens uhret nu er et af de vigtigste appa¬ 
rater ved ethvert observatorium, tordi det ikke alene tjener til at ud- 
maale tiden, men ogsaa afgiver et fortrinligt middel til udførelse af 
vinkelmaalinger paa himmelen, var det for Tycho Brahe af ganske 
underordnet betydning. Bor at faa tiden for sine observationer bestemt 
maatte han ofte lade en assistent i løbet af disse maale høiden af 
stjerner; han brugte altsaa himmelen selv som uhrskive. Uhrene var 
paa den tid endnu saa ufuldkomne, at han ikke kunde stole paa dem 
uden for kortere mellemtider. Det var nemlig først adskillige aar 
efter Tycho Brahes død, at Galilei begyndte at eksperimentere med 
at sætte en pendel i forbindelse med uhrverket, og det var først nogle 
aar efter dette igjen (1656), at hollænderen Huyghens , som ogsaa 
var kommen paa den samme tanke, bragte den til udførelse i en saa- 
dan form, at den fik almindelig udbredelse. Han fandt ogsaa paa ved 
svingeapparatet for mindre uhre at anbringe den lille fine spiralfjer, 
som erstatter tyngden ved pendelen. 
II. 
Hvad det nærmest er min hensigt at meddele lidt om ved denne 
leilighed, er den maade, hvorpaa man i det hele har ordnet sig i 
tidernes løb med hensyn til dagens inddeling. At dele døgnet i 24 
ligestore dele, som vi kalder timer, er nemlig noget, som man ingen¬ 
lunde har brugt bestandig, og navnlig er det i den form, hvori vi nu 
bruger det, ikke ældre end fra dette aarhundrede. Paa grund af den 
kontinuitet, som giver sig tilkjende i alt hvad der vedrører tiden — 
skjønt ikke i saa høi grad ved inddelingen af dagen som ved indde- 
