102 
— saa har det rimeligvis havt sin grund i, at man derved havde det 
bedre i sin magt at regulere arbeidstiden efter dagslyset, end om man 
skulde gaa efter forud bestemte nøiagtige klokkeslet. Al kunstig; 
belysning stod jo dengang paa et helt andet standpunkt end nu. 
IY. 
Inddelingen af dagen efter solen skete i sydligere lande gjerne 1 
ved hjælp af skyggens længde, enten skyggen af en saakaldt gnomon 
eller simpelthen legemets skygge. Man merkede sig stedet for skyg¬ 
gen af hovedet og maalte saa længden med fødderne. Den omstæn- 
dighed, at ikke alle mennesker er lige lange og følgelig heller ikke 
har lige lange skygger, kom derved ikke synderlig i betragtning, fordi 
der gjerne er et bestemt forhold mellem kroppens og fodens længde. En 
gnomon var ikke andet end en vertikal stolpe eller stift, som kastede 
skygge paa et horizontalt plan, hvorpaa der gjerne var optrukket en 
del koncentriske cirkler for lettere at aflæse skyggens længde. De 
egentlige solskiver blev først opfundet senere. 
At inddele dagen efter skyggens længde kan jo synes at være 1 
en høist ufuldkommen fremgangsmaade, og hvis man vilde sætte det. 
i forbindelse med, hvad vi kalder klokkeslet, vilde det ogsaa lede til 
ganske desperate resultater, fordi skyggen af en given gjenstand til 
et givet klokkeslet er i høi grad afhængig af aarstiden. Men det 
maa erindres, at hvad man dengang tilsigtede, var noget ganske andet.. 
Som eksempel kan nævnes, at der et sted hos den gamle komedie¬ 
skriver Aristofanes skal forekomme en indbydeise til et gjestebud, som 
skulde begynde, naar skyggen var 10 fod lang. At skyggen af en 
given gjenstand er 10 fod lang betegner, at solen staar i en vis- 
høide over horizonten; men naar solen om eftermiddagen havde en 
vis høide, saa havde man ogsaa en vis del af dagen igjen, før solen 
gik ned, og ved solnedgang begyndte et nyt døgn. At den tid,.' som 
solen behøver for at gaa fra en vis høide og ned til horizonten, er 
ganske forskjellig paa forskjellige steder af jorden (med forskjellig 
geografisk bredde) var af mindre betydning med oldtidens ufuldkomne 
kommunikationer; at tidsrummet ogsaa paa et og samme sted er af 
ulige længde i aarets løb, satte de sig uden videre ud over;, de ansaa 
denne tid. for ens bestandig. Man kan altsaa sige, ac der var en grov 
vilkaarlighed tilstede ved deres opfatning af „ligestore tider “. Men 
herved kan der gjøres den bemerkning, at heller ikke hvad vi kalder 
