107 
ført i 1879. Her traf det sig ogsaa saa heldigt, at den valgte fæl¬ 
lestid, som naturligvis passer or en meridian, der gaar nogenlunde 
midt igjennem landet, ikke afviger mere end 14 sekunder fra, hvad 
der senere er indført i mange lande under navn at mellemeuro- 
pæisk tid, d. e. Greenwich tid forøget med 1 time. Dette system 
med sprang paa en hel time fra den ene fællestid til den anden og 
med Greenwich som udgangspunkt er oprindelig udgaaet fra Amerika,, 
hvor det i 1888 blev indført ved jernbanerne, men efterhaanden ogsaa. 
i stor udstrækning blev antaget som borgerlig tid i de ved jernba- 
nerne liggende byer. Fuldstændig kan dog dette ikke gjennemføres 
uden uleilighed; selv om man nemlig lemper paa de strengt mathe- 
matiske grænser, hvilket i Amerika har været gjort i stor udstrækning, 
saa vil det i et tæt befolket land ikke kunne undgaaes, at der bliver 
steder, som ligger forholdsvis tæt ved hinanden, men dog kommer til 
at ligge paa hver sin side af en grænse og altsaa faar en time for- 
skjelligt klokkeslet, uagtet forskjellen i lokaltid er næsten ingen. I 
staten Ohio, hvor en saadan grænse stryger igjennem landet, bruger 
man derfor hovedsagelig lokaltid i det daglige liv; ialfald var det saa 
for to aar siden. 
I Frankrig blev en fællestid indført i 1891; men her valgte man 
Paris’s tid. Franskmændene har overhovedet lidt vanskeligt ved at 
finde sig tilrette ligeoverfor det faktum, at Greenwich efterhaanden er 
kommet i en mere og mere dominerende stilling som udgangspunkt. 
Ellers har man overalt valgt enten den uforandrede Greenwich tid eller 
den mellemeuropæiske tid; den sidste blev ved lov indført 1 Tyskland 
ifjor og i Danmark fra begyndelsen af indeværende aar. Større interesse 
for os har det, at man i Østerrige, hvor den mellemeuropæiske tid 
i 1891 indførtes ved jernbane-, post-, telegraf- og telefonvæsenet, 
men hvor nogen lov, saavidt vides, endnu ikke er vedtaget, ogsaa straks 
overførte den i det daglige liv paa mange steder, deriblandt en by i 
Bukowina, hvor afvigelsen fra lokaltiden gaar op til 44 minutter. 
Det oplyses, at man ikke havde følt nogen ulempe ved dette. Imid¬ 
lertid lader det til, at man hist og her har gaaet lidt overilet 
tilverks ved denne frivillige tilslutning; saaledes hændte det i et par 
smaabyer i Galicien, hvor den nye tid var indført, at børnene kom til 
paa en vis aarstid at gaa fra skolen i mørke, og da de autoriteter, som 
havde forandret klokken, ikke tillige havde myndighed til at forandre 
skoletiden, maatte man midlertidig vende tilbage til det gamle. Alt 
