112 
og mellemste del af Sibirien østover til Baikalsøen, hvor den er fun- 
det ved Irkutsk. 
I Sverige og Norge er den almindelig i den sydlige del. 
Snogen holder — som dens svenske navn vattensnok angiver — 
gjerne til paa fugtige steder, i nærheden af smaasøer, damme og 
myrer, ved langsomt flydende bækker og elve, blandt siv og vand- 
planter paa bredden, paa fngtige marker og i lyse, fugtige skoger, 
især løvskog. Dog træffer man den ogsaa høiere tilljelds, langt fra 
vand, naar den blot linder god tilgang paa føde og tilstrækkelig d}d)e 
huller, hvori den kan opslaa sin bolig under vinterdvalen. Endelig er 
den ikke sjelden i nærheden af huse, hvor den slaar sig ned paa 
gaardspladsen, i stalde og kjældere, i gjødsel- og jordhauger. Dens 
tilbøielighed til at holde til i fjøset paa bondegaarde, hvor den har 
det varmt og godt, har givet anledning til den ganske urigtige tro, 
at den suger melk af kjørenes yvere. 
Snogen er et egte vanddyr, lige dygtig til at svømme som til at 
dykke. Kaptein I r m i n g e r har engang fanget den et godt stykke 
tilhavs, 23 kilometer fra nærmeste kyst (Rugen), engelske forskere 
har flere gange paatruffet den mellem Wales og Angle sea og Schinz, 
har mødt den midt ude paa Ziirichersøen. „Ved stillestaaende vand 
med kratbevoksede bredder kan man let iagttage dens levesæt,“ siger 
B r e h m. „Fra stranden, hvor den ligger og soler sig, lader den sig 
lydløst glide ud i våndet, enten for at more sig med at svømme eller 
forat bade. I regelen holder den sig saa nær overfladen, at dens 
lille hoved rager op over dette og kommer fremover ved at bevæge 
kroppen i slangeagtige bugtninger fra den ene til den anden side, 
mens tungen er i uafbrudt bevægelse; undertiden svømmer den dog 
nærmere bunden, idet den stadig giver luftblærer fra sig og med tun¬ 
gen berører de faste gjenstande, den træffer paa. Blir den skræmt, 
saa sænker den sig helt ned til bunden og glider afsted langs eller 
lige over denne, indtil den tror sig i sikkerhed og atter vover sig op 
til overfladen. Dog kan den ogsaa i lang tid holde sig ved bunden, 
idet den formaar at holde ud under vand flere timer ad gangen.“ 
Paa land kravler den noksaa godt afsted, dog ikke hurtigere, 
end at man i jævnt terræn uden vanskelighed kan indhente den. 
I buske og træer klatrer den med stor behændighed og træffes under¬ 
tiden i to—-fire meters høide over marken. Nilsson fortæller, at han 
flere gange har truffet snoger i toppen af hasselbuske, og naar han 
