118 
saa har forsøgt at drive dem ned med en lang kjæp, har de snoet sig 
frem mellem kvisterne og krøget sig fast til dem. Det samme omtales 
ogsaa af L e n z i hans „Schlangen und Schlangenfeinde“. 
Med hensyn til levevis er snogen et udpræget dagdyr. Den 
kommer frem fra sit gjemmested ved solens opgang, enten for 
straks at begynde sin jagt eller for at kose sig i solskinnet. Den 
lægger nøie merke til alt, som foregaar omkring den og hører langt 
bedre, end man sædvanligvis tror. Nu og da retter den hovedet i 
veiret og ser sig lyttende- omkring til alle sider. Den mindste støi 
er tilstrækkelig til at jage den paa flugt, idet den enten kaster sig i 
våndet, hvis der er noget saadant i nærheden, eller iler hen til sit 
vante gjemmested. Den er mere frygtsom end de fleste andre ormer. 
Man siger, at snogen er et godmodigt og fredeligt dyr og visselig 
med rette. Nilsson paastaar endog, at det er den mindst sinte af alle 
ormer. Ligeoverfor mennesket gjør den sjelden brug af sine tænder 
og endog med andre krybdyr og ormer kommer den godt overens 
baade i fangenskab og i fri tilstand. Selv med padder kan den holde 
fred, vel at merke dog kun saalænge, den ikke er sulten. Den er i 
denne henseende en ligefrem modsætning til hasselsnogen, der som en 
rasende bider og hugger om sig, naar den bringes sammen med andre 
ormer, selv om disse hører til dens egen art. Kun i forplantningstiden 
hænder det, at snogen angriber og bider, men saadanne tilfælde er 
meget sjeldne. 
Undertiden viser snogen en høi grad af list. L a c h m a n for- 
tæller herom følgende: „En gang traf jeg paa en snog, som dog 
undkom ned i en dam, der ved en rørledning stod i forbindelse med 
en anden og større. Det var et vakkert dyr, som jeg gjerne vilde 
have tag i, og forat lade snogen komme i land igjen gjemte jeg mig 
derfor bag et træ og holdt mig stille der. Da snogen ikke mere saa 
mig, svømmede den snart ind til bredden, men gik dog ikke helt op 
paa land. Jeg lagde nøie merke til stedet, men da jeg sneg mig; 
derbort, var dyret sporløst forsvundet. En nøiere undersøgelse viste, 
at den gjennem rørledningen til den anden dam havde flygtet bort i 
denne, men før jeg kom derbort, saa jeg den allerede gaa i land og 
forsvinde.“ 
Snogens kjæreste føde er padder at enhver slags, firben og smaa 
fiske. Den i de fleste bøger forekommende opgave, at den spiser 
insekter og unger af gnavere er urigtig og indkommet ved en misfor- 
8 
