125 
overalt er afskaffede. I akademiet har saa observatoriets direktør 
ført ordet og i senere hefter vil vi faa vide, hvorledes andre af det 
25de aarhundredes størrelser opfatter sagernes stilling. Bogen synes 
ubetinget at være underholdende, endog i høi grad, og den er smukt 
og rigt udstyret med illustrationer, der dels tjener til forklaring af 
tekstens astronomiske grundbestanddel, dels til oplivelse af den ifor- 
veien meget livlige skildring, hvori denne er indflettet. 
Julius Petersen: Lyslære. 1 ) 
Anmelderen har ikke saa faa anker at reise mod denne lærebog. 
Det forekommer mig, at flere afsnit har faaet en noget jasket behand¬ 
ling, som om forfatteren har rystet dem ud af armet uden at have 
underkastet dem nogen omhyggelig drøftelse. Ofte er netop de van¬ 
skeligste ting, som havde fortjent en meget indgaaende behandling,, 
affeiede med nogle faa ord. Dette gjælder specielt det første afsnit, 
som bærer overskriften: Lysets retlinjede gang. Lysets retlinjede- 
gang udredes paa følgende maade: „Den vei, ad hvilken lyset i et 
bestemt medium naar fra et punkt til et andet, er en ret linje, som 
kaldes en lysstraale; denne kan ikke sees, men naar de smaa støvdele 
i luften træffes af en solstraale, bliver de belyste og viser lysets ret¬ 
linjede gang.“ Bemerkningen om, at man ikke kan se en ret linje, 
turde være temmelig overflødig, og passussen er i det hele ikke syn¬ 
derlig egnet til at faa forstand af. Man maa kunne fordre af en bog, 
som ikke er rent populær, at den gir en mere omhyggelig udredning; 
af en saa fundamental sætning som sætningen om tysets retlinjede 
bevægelse. Der maa udtrykkelig siges, under hvilke omstændigheder 
man kan anvende den, og jeg mener, at det vilde være en taknem- 
melig opgave selv for en kortfattet lærebog at tage op de eksperi¬ 
mentelle beviser, som kan føres for sætningen, og angive, hvad det. 
er, som gjør disse beviser usikre, og hvilket værd de bør tillægges.. 
Under afsnittet om lysets natur kan da den fysikalske betydning af 
sætningen gjennemgaaes. 
I samme afsnit har forfatteren ogsaa i en paragraf behandlet lys- 
styrke, lysmængde og belysning, begreber, af hvilke han gir den meget, 
ufuldstændige definition. Han taler endog om den lysmængde, en 
farvet flade udsender, og gir ingen udredning af, hvad herved skal 
forstaaes. Det skal villig medgives, at det ikke er saa let i en kort 
form at give en fuldstændig stringent behandling af disse ting; men 
det er mig umuligt at forstaa nytten af at skrive noget, hvorom man 
paa forhaand maa kunne vide, at ingen vil forstaa det og saa oveni- 
kjøbet give det indtrykket af, at den hellige grav er vel bevaret. 
Med disse to væsentlige mangler for øie glemmer man næsten at. 
paapege de øvrige ukorrektheder, som afsnittet er belemret med. Jeg 
nævner etpar. Der forekommer etsteds følgende passus: „Udgaar 
lyset fra et punkt, vil“ o. s. v. Dette maa nærmest karakteriseres. 
x ) Kjøbenhavn, Lehmann & Stages forlag 1894. 
