127 
Spetterne. En æret læser skriver: Det er nok dristigt af mig 
som ukjendt og ikke engang fagmand at komme med en bemerkning 
i anledning af en opsats i „Naturen" fra ihøst; jeg har dog fundet 
det rigtigst, hvis ingen imidlertid har gjort det. Naar det sker saa 
sent, er det, fordi jeg faar „Naturen“ som medlem af en læseforening, 
og da hænder det sommetider, at min tur til at faa et maanedshefte 
er langt nede i rækken. Det gjælder artikelen om hakkespetterne, 
der tages i varmt forsvar, mens den moderne forstvidenskabelige 
opfatning nok er en anden. Det er navnlig den zool. lærer ved det 
store preusiske forstakademi Neustadt-Eberswalde, prof. Altum, som 
sterkt har brndt staven over hakkespetterne, disse „skovens sande 
velgjørere", „skovvogtere af første rang", som det altid hed i gamle 
dage; andre forstmænd, deriblandt i Danmark, har sluttet sig til ham. 
Efter denne nyere opfatning gjør hakkespetterne ingen synderlig 
nytte for veksten af den friske skov. De larver, som de linder frem 
inde i træerne, er især træbukke og lignende, der først indfinder sig, 
naar veden har begyndt at tage skade, og som i det høieste kan 
bidrage til, at træerne gaar hurtigere med, eller forringer deres tek¬ 
niske værd ved sine huller. Det samme er tildels filfseldet med de 
insekter eller larver, som spetterne linder under barken. Vistnok for¬ 
tærer spetterne endel skadelige snudebillelarver, og (især) grønspetten 
haler nok Irem endel larver af cossus ligniperda ; men det har sjelden 
nogen betydning, og almindelige barkbiller — der jo forresten ikke 
længere ansees for „skadelige" — er for smaa til at spise sig 
mæt paa. 
Dertil kommer, at spetterne i betydelig grad er frøspisere, især 
major , om de nu end til erstatning tager skadelige larver, der 
holder til i konglerne. Og naar de lortærer myrer, er det vel heller 
ikke noget at takke dem for. 
Endvidere hugger spetterne huller ikke alene i barken i de syge- 
lige træer (for at fæste kongler deri, mens de spiser), men ogsaa i 
ganske friske træer. Undertiden gjør de huller, uden at man rigtig 
kan forstaa hvorfor. „Tidsfordriv?" „Boringsforsøg efter insekter og 
larver ved hjælp af lyden?" 
Man har ogsaa iagttaget, at de udhuler reder ikke blot i beska- 
digede træer, men ogsaa i endnu tilsyneladende friske, som derved 
ialfald saameget hurtigere gaar tilgrunde. 
Resultatet af de senere aars iagttagelser og domme skulde nær¬ 
mest kunne udtrykkes saaledes: 
Nytten er tvivlsom og ialfald ringe, — skaden om ikke stor, saa 
dog utvivlsom. 
Det var dette, jeg troede at burde gjøre opmerksom paa, — at 
spetterne er paa god vei til at blive degraderede som skovvogtere, 
saaledes som tilfældet tildels er med gjøgen. Det kunde kanske give 
anledning til, at man ogsaa hos os gav mere agt paa, hvad de igrun- 
den bestiller. Der er én omstændighed, som kan medføre nogen for- 
skjel i deres liv hos os og søndenfor Østersøen, at nemlig løvskoven 
dernede er saa lorherskende, og Iagttagelserne skriver sig nu idet- 
mindste for en stor del fra saadan skov. 
