130 
dyr synes at holde sin særskilte loppeart, men rigtignok er disse arter 
meget lige, saa de sammen danner en skarpt begrænset familje, der 
kaldes pulicidæ efter navnet paa den vigtigste slegt, pulex . 
Loppefamiljen er, hvad dens kjendetegn angaar, meget skarpt 
karakteriseret og ulig alle andre insekter, saa den har voldt de syste¬ 
matiske zoologer meget besvær. Det er ikke let at finde en passende 
plads for den i det zoologiske system og enkelte har derfor forat 
hjælpe sig ud over vanskelighederne stillet den i en egen orden, de 
vingeløse (aphaniptera) . Andre har fundet, at de har saa meget til- 
fælles med de tovingede (fluer; diptera). at. de kan sættes i nærheden 
af den og denne opfatning har visselig mest for sig og er nu almin- 
delig anerkjendt. Vi kan derfor opfatte dem som en slags vingeløse 
fluer, der .har antaget snyltende levevis. 
Efterat vi saaledes har gjort lidt rede for gruppens systematiske 
slegtskab skal vi forsøge at faa rede paa bygningen af menneskets 
loppe, pulex Irritans, for senere at se paa dens levevis. 
Med hensyn til legemsbygning er lopperne meget eiendommelige; 
kroppen er fladtrykt fra siden, akkurat modsat af, hvad der er til- 
fældet med en anden af vore plageinsekter, væggedyret, der er flad¬ 
trykt ovenfra nedad og hvis største gjennemsnit derfor er horizontalt. 
Eorskjellen svarer til den som tinder sted mellem en flyndre og en 
skate blandt fiskene. Loppen er dækket af et haardt, glat, rødbrunt 
chitinskal, der er delt i tydelige led eller ringe, saaledes som fig. 25 
viser. Hovedet er fortil afrundet og er temmelig lidet i forhold til 
kroppen. Bag det kommer der tre smaa led, som svarer til brystet 
eller forkroppen og bag disse igjen endel meget større led, der danner 
bagkroppe'n, som hos hunnen er mindst tre gange saa bred (i vertikal 
retning) som hovedet. Til forkroppen er der som sædvanligt hos 
insekterne fæstet tre par ben, af hvilke de bagerste er de længste. 
Alle disse forhold sees tydeligt paa fig. 25. 
Benene er i forskjellige henseender merkelige. Ved første blik 
synes de at have et urimeligt stort antal led og alligevel er de bygget 
efter ganske samme plan som almindelige insektben. 
Det led af insektbenet, som fæster det til kroppen, kaldes for 
hoften, et led der ofte er ganske kort og bredt. Hos loppen er det 
meget langt og stort, omtrent det længste af samtlige led og dertil 
det massiveste, og tillige staar det mere ud fra kroppen end hos de 
fleste andre insekter idet det kun er fæstet til denne ved sin ene ende. 
