133 
dækket ved en fremspringende rand af hovedets chitinskal og den 
,-aabne del er yderligere beskyttet ved et hindeagtigt laag, der kan 
•.skyves tilside, naar følehornene strækkes frem. Deres usædvanlige 
form, som fremgaar af fig. 27, og den skjulte og omhyggelig beskyt¬ 
tede maade, hvorpaa de er anbragte, tyder paa, at der endnu er 
interessante problemer i forbindelse med dem, som venter paa sin 
løsning. 
De sidste to forkropsringe bærer paa hver side et rundagtigt skjæl, 
der rager frem fra deres bagre kant. Det første par er meget lidet, 
det andet betydelig større. Begge maa de opfattes som rudimentære 
vinger. 
"Fig. 26. Loppens munddele, forst. Fig. 27. Følehorn af liundeloppen 
pulex canis), forst. 
Lopperne lever ofte sammen i flokke paa sin vert og især de, 
som hører til paa mindre pattedyr og fugle hæfter sig med over¬ 
ordentlig ihærdighed fast til én eller anden del af dyret, fra hvilken 
dette ikke formaar at fjerne dem. Dor nogle aar siden forevistes der 
.saaledes i det engelske entomologiske selskab en koloni af levende 
lopper, der havde siddet fast paa den indre side af øret paa en kanin, 
et sted som dyret ikke kunde komme til at klø rent. Ogsaa paa 
halsen af fugle samler en bestemt art sig ofte i stort ant al paa en 
liden plet, idet de borer sit mundverktøi dybt ind i huden. Selv om 
•de er noksaa godt fæstede, er de dog ikke sene til at opdage, naar 
deres vert ikke mere kan skaffe dem næring og til da at forlade den, 
og ganske paafaldende er det derfor, hvor hurtig de forlader en død 
