157 
ville forsøge paa at tilgodegjøre dem, kunde finde nogen veiledning- 
Der gives derfor praktiske anvisninger til prøve af skiferens kvalitet,, 
omtales arbeidsmethoder og anføres formler til hjælp ved beregningen, 
al det til en tæknng fornødne antal skiferplader. 
Der leveres derpaa en beskrivelse af ældre og nye skiferbrud i 
Norge, ordnede efter amterne. Man faar her en samlet oversigt over 
alt, som er kjendt om vore skiferbrud. 
I et særligt afsnit omtales hellestensbruddene. I bogens sidste 
halvdel omhandles veksten. 
Der gives først en redegjørelse for de forskjellige slags . vekstens. 
mineralogiske karakter og deres sammensætning, ligesom ogsaa for 
vekstenens geologiske forekomst. Efter en kortere omtale af nogle 
udenlandske forekomster gjennemgaaes alle de kjendte norske—ogsaa. 
her ordnet efter geografisk beliggenhed. 
Sluttelig følger et afsnit om vekstenens anvendelse i Norge i 
ældre tid. 
Det hele arbeide vil, foruden at være af særlig interesse for alle 
i vor stenindustri eller i byggeforetagender interesserede, sikkerlig; 
ogsaa være af interesse for en stor del af vort læsende publikum. 
T. Ch. Tli. 
W. C. Brøgger: Lagfølgen paa Hardangervidda og den saa- 
kaldte „høifjeldskvarts“. Norges geologiske undersøgelse nr. 11. 
(Pris kr. 0.80.) 
Dette særdeles interessante arbeide fremholder en ganske ny 
opfatning af lagfølgen i det vestenfjeldske Norges høifjeldsregioner. 
Allerede i aarene 1875 og 1877 undersøgte forfatteren de geolo¬ 
giske forhold paa Hardangervidden og indleverede i høsten 1877 sin 
aarsberetning tilligemed en kort sammenstilling af reisens resultater.. 
Af flere grunde blev denne indberetning ikke offentliggjort. Da saa 
forfatteren 1892 havde anledning til et fornyet besøg i de tilgrænsende 
strøg, ledede dette til offentliggjørélse af saavel indberetningen fra 
1877 som de siden den tid gjorte iagttagelser. 
I indberetningen af 1877 opstilledes for Hardangervidden saådan 
lagfølge: 
Grundfjeld (for en stor del granit). 
Derover: 1) Alunskifer.. 45—-50 m. 
2) Kvartsit (Blaakvarts) . . ca. 40 m. 
3) Uren marmor.. ca. 10 m. 
4) Grrøngraa fyllit.. 220 m. 
5) Eorskjellige krystallinske skifere . . 300 m. 
020 m. 
Alunskiferen er typisk udviklet særlig i den sydlige del af Vidda. 
I den fandt allerede for flere aar siden Th. Dahll en forstening 
dictyograptus fiabelliformis. 
Den under Viddas skiferformation liggende granit opfattede prof. 
Kjerulf som en „fodgranit u , der som en smeltet masse skulde være 
