158 
trængt op under den allerede forhaandenværende skiferformation. En 
del af denne skulde da være indsmeltet i graniten, mens den øvrige 
del skulde være bleven i høi grad forandret (metamorfoseret). Kjerulf 
mente endvidere, at den af Th. Dahll i Hulberget (paa Vidda) fundne 
dictyograptus var en ældre form og betragtede derfor hele høifjelds- 
formationen som tilhørende primordialtiden. Denne Kjerulfs opfatning 
stod i nær forbindelse med de i slutten af 70-aarene raadende ansku¬ 
elser * om dannelsen af krystallinske skifere. Man betvilede dengang 
forekomsten af krystallinske skifere jmgre end grundfjeldet, naar de 
ikke kunne forklares ved en lokal kontaktmetamorfose. 
Prof. Brøggor finder imidlertid, at hulbergets dictyograptils er 
den samme form som Kristianiafeltets. Den nederste afdeling af høi- 
fjeldsformationen svarer derfor til den siluriske etages afdeling 2 e. 
Den over alunskiferen følgende blaakvarts er et ækvivalent for den 
nedre del af den siluriske etage 3 ligesom den derpaa følgende mar¬ 
mor for orthocurkalken. Fyllitafdelingen kommer da at svare til 
etage 4. Saa kommer endelig over fylliten den mægtige gneissparag- 
mitformation. 
Kjerulf betragtede den som primordial. Tørnebohm troede ogsaa, 
at den var ældre end fylliten, men at den var trykket op og skudt 
over denne. Dette synes ifølge Brøgger, at have liden sandsynlighed 
for sig, og han mener, at den yngre gneisafdelings plads ovenover 
fyllitafdelingen er oprindelig, men at gneisen kun har undergaaet en 
sterkere metamorfose end fylliten. Den over fylliten hvilende gneis 
bliver da at opfatte som oversilurisk. 
Eyllitformationens talrige kvartslinser opfattes som pseudomer- 
foserede kalklinser. 
Forfatteren paaviser derpaa, at Kjerulfs opfatning af den under¬ 
liggende granit som en yngre „fodgranit a maa være urigtig. Gfraniten 
tilhører grundfjeldet, men er bleven løftet op ved en slags central- 
massiv oppresning. Kjerulf har angivet om labradorstenen fra Voss, 
at den gjennembryder skilerformationen, mens Tørnebohn opfatter den 
som ældre og tilhørende grundfjeldet. Forfatteren slutter sig her til 
Kjerulfs opfatning. 
Som grund til metamorfosen antog Kjerulf virkningen af „fbd- 
granitenV I modsætning hertil hævder Brøgger, at metamorfosen 
først og fremst er en trykmetamorfose fremkaldt ved engang overlig¬ 
gende nu borteroderede masser. At metamorfosen er sterkest i de 
øvre lag søger forfatteren antydningsvis at forklare derved, at de over¬ 
liggende masser for en stor del har bestaaet af labrador- og gabbro- 
bergarter. De fra disse eruptivmasser udskilte vandige opløsninger 
har da under høit tryk og høi temperatur hidført stofveksel og frem¬ 
kaldt en stigning af den almindelige trykmetamorfose. 
T. Ch. Th. 
Carl C. Riiber: „Norges granitindustri u . Norges geologiske 
undersøgelse nr. 12. 
„Ikke mange lande besidder saa gode naturlige betingelser for 
en stor og indbringende stenindustri som vort. u Vi har sten nok, 
