167 
Med hensyn til planetskivens farve synes de fleste iagttagere 
enige om at betegne de mørke partier — havene — som staalgraa, 
de lyse som teglstensrøde, men farverne veksler, og grænserne kan 
stundom være vanskelige at fastsætte. Den forrige periodes opdagelse 
af pletternes reelle variationer, saavel i størrelse som form, blir snart 
fra alle kanter bekræftet; omkredsene af de mørke partier sees for- 
skyvelige indenfor visse grænser, „der vistnok er ubetydelige baade i 
forhold til pletterne selv og planetens dimensjoner, men ikke desto- 
mindre utvivlsomme u . Disse forandringer forøger i betydelig grad 
interessen ved Marsstudiet og vor tids berømteste astronom Schiapa- 
relli udtaler sig herom saaledes: 
„Denne planet, w siger han, „er ingen ørken af nøgne klipper, 1 ) 
den lever. Den fortsatte udvikling af dens planetariske liv dokumen¬ 
terer sig i et helt system af meget indviklede transformationer, af 
hvilke enkelte antager omfang, store nok til at blive seede af jordens 
beboere. Der ligger en hel verden af nye ting for os, som spænder 
vor nysgjerrighed, og som i et stort antal af aar vil give opdagerne 
en overflod af arbeide ved deres kikkerter. Disse fænomener er i 
virkeligheden saa forskjellige og viser saa mange enkeltheder, at man 
først efter en lang række af alvorlige og udstrakte studier vil kunne 
erkjende, hvad her gjentager sig med regelmæssighed. u 
Imidlertid er der fænomener, hvis periodicitet t} 7 delig hænger 
sammen med planetens rotation, og andre, som polarisens tiltagen og 
aftagen, der er nøie knyttet til dens omløb om solen. Men paa den 
anden side gives der fænomener, om hvis virkelige natur man savner 
ethvert paalideligt kjendskab, f. eks. den gaadefulde omstændighed, at 
kanalerne fra tid til anden optræder dobbelte. Mange skarpsindige 
hypotheser til forklaring af dette fænomen har været opstillet, men 
alle er haltende og Schiaparelli har selv udtalt, at spurgt, om han 
kunde afsløre dets aarsag og sande natur, maatte han ubetinget 
svare nei. 
Med hensyn til aarstiderne paa Mars, antager Flammarion, at 
forskjellen mellem dem er næsten ligesaa stor som hos os, men at de 
er næsten dobbelt saa lange. Paa den nordlige halvkugle udgjør den 
varme og kolde aarstid henholdsvis 381 og 306 dage, paa den syd¬ 
lige er forholdet omvendt. Hver af halvkuglerne modtager i løbet af 
sommeren 63 °/ 0 al den samlede aarlige varmetilførsel. 
0 Som f. eks. maanen. 
