169 
nævne omdannelsen af den saakaldte Moeris-søes bækken, saaledes 
som det fremgaar af 3 karter, optagne henholdsvis i 1864, 1879 og 
1888 af Dawes og Schiaparelli (fig. 39). Forandringer af denne 
natur er meget vanskelige at forklare; de kan i ethvertfald ikke hid- 
røre fra fænomener, analoge med vort flod og ebbe, eller lignende, da 
de isaafald maatte være poriodiske. Jeg vil imidlertid her indskyde 
en liden skildring af overfladen i almindelighed, saaledes som den dels 
rent å priori kan formodes at være efter planetens stilling i solsyste¬ 
met og dels saaledes som iagttagelserne i grove træk har vist os den. 
Da Marsbanen ligger udenom jordbanen, maa Mars være ældre 
end jorden o: den maa være udskilt af solsystemets nebulose lang 
tid, før vor klode blev til. Da den desuden har en mindre masse og 
følgelig lettere af kjøles, maa den befinde sig paa et senere udviklings- 
stadium; den er allerede kommen did, hvor jorden først efter millioner 
af aar vil komme efter. Men lad os tænke os, hvordan jordoverfladens 
udseende vil blive i hin fjærne fremtid. Alle tærende fysiske og 
kemiske kræfter, som i et enkelt menneskes eller en enkelt genera- 
tions levetid ikke formaar i nogen iøinefaldende grad at forandre jord- 
skorpens udseende, vil da være naaet langt henimod deres store fælles 
maal: jordskorpens nivelering. Vindene vil i aartusindernes løb føre 
hele ørkener af sand ud i havet, uden at et korn bringes tilbage; 
regnvandet vil i uoverskuelige tidsrum udføre sit sprængningsarbeide 
i høifjeldet; stenskred fører de løsrevne blokke mod lavlandet; forvit¬ 
ringen foregaar stille, men ustanseligt, og rappe fjeldbække og hun- 
dreder af mægtige elve fører det hensmuldrende fjeld som slam mod 
havet. Alle disse kræfter, der i eminent betydning kunde kaldes 
„ tidens gnavende tand’ 4 , vil omsider under stadig assistanse af tyngde¬ 
kraften have udført det kolossale arbeide at flytte Himalayas, Andes- 
bjergenes og de andre høilandes stofmasser tilsøs efterladende lavland 
og sletter der, hvor kolosserne før stod. Under dette vil havet først 
stige, men senere atter trænges tilbage; thi totaliter vil vandmassernes 
volum være i stadig tilbagegang. Der gives nemlig ingen sten saa 
kompakt, at den ikke tilsteder nogen absorption af vand, og denne 
absorption vil vokse, eftersom fjeldene smuldrer og overfladen blir 
større. Jordklodens yderligere afkjøling er ogsaa et moment, som 
virker i samme retning. Havdybene er imidlertid blevne reducerede 
til et minimum, og havet vil hurtig trække sig tilbage efterladende 
flade, sandige kyster og lave øer. 
