170 
Ingen planet kan give os et sandere billede paa en saadan til¬ 
stand end Mars, som den har teet sig for skarpe og øvede iagttagere 
i deres sætteinstrmnenter. Fastlandene paa Mars er lave og hav- 
dybene smaa, totalmængden af vand liden. Men naar Marsoverfladen 
har en saadan bygning, er det lettere at antyde, hvorledes de omtalte 
forandringer af Moeris-søen kan foregaa; kun ubetydelige hævninger 
af havbunden eller sænkninger af det omgivende land skal til, for at 
indgribende forandringer i strandlinjens form kan afstedkommes. Om 
hvorvidt saadanne hævninger virkelig foregaar paa en i af kjøling saa 
langt fremskreden planet, har der dog været meget delte meninger 
Med hensyn til de pludselig optrædende fordoblinger af Mars- 
kanalerne bemerker Flammarion, at der vel næppe fra den ene dag 
til den anden opstaar nye kanaler, løbende parallele med de gamle. 
Det hele maa enten være et optisk bedrag, hidrørende fra dobbelt- 
brydning i Marsatmosfæren, eller maaske er de nye kanalstriber hun 
dunstmasser, løsrevne fra den taage, som vel ofte kan hvile over de 
egentlige kanaler. Saadanne taagedannelser er en naturlig følge af 
atmosfærens ringe tæthed og tryk; fordampningen foregaar om dagen 
hurtigt og kondensationen ligesaa let ved den nogle timer senere ind- 
trædende lavere nattemperatur. Men det synes ogsaa, som de nævnte 
brydningsfænomener „ikke maa lades ud af betragtning, navnlig paa 
grund af den eiendommelighed, at ofte ethvert spor af en kanal for- 
svinder forat give plads for to nye linjer, der befinder sig i hinandens 
nærhed“. 
Flammarion anstiller ved slutten af sit verk betragtninger over 
Mars’ beboelighed og kommer til det resultat, at eksistensen af intel¬ 
ligente væsener ikke alene er mulig, men ogsaa sandsynlig. Jeg vil 
imidlertid ikke citere nogen af hans begeistrede udbrud over Mars- 
boernes langt fremskredne kultur og de herlige sociale forholde, hvor¬ 
under han tænker sig, de lever; thi alle saadanne fantasibilleder savner 
enhver naturvidenskabelig grundvold, selv om de fremsættes af en 
virkelig og anerkjendt videnskabsmand. Og de maa betragtes med 
desto mere skepsis, naar man som her ved, at Flammarion ofte før 
har ladet sig lede i altfor stor udstrækning af en begeistret fantasis 
flugt. 
Inden jeg gaar over til at omtale den maade, hvorpaa man sand- 
synligst kan forklare sig dannelsen af kanalerne, vil jeg kortelig fæste 
mig ved de anskuelser, som gjordes- gjældende efter sidste opposition 
