172 
kollega, prof. Holden, „ikke saa bestemt som han tør paastaa, at de 
mørke partier er meget mørkere og tydeligere i centrnm af planet- 
skiven end ved randen u . 
Videre bemerkes, hvad Schiaparelli først har gjort opmerksom 
paa, at alle kanaler begynder og ender i distrikter, som af ham 
antoges at være have; dette faktum synes besynderligt, om de i virke- 
ligheden skulde være fjeldkjæder. Og fordoblingen er lidet tilfreds¬ 
stillende forklaret ved de dobbelte kjæder. Det anførte eksempel fra 
San Fransiscobugten er heller ikke overbevisende, da fjeldsiderne der 
sandsynligvis er overgroet med en tæt, mørk granskog, som ganske 
naturligt viser sig mørkere end det nærliggende vand. Forat iagttage, 
hvorledes forholdet er mellem havets og landjordens evne til at kaste 
lys tilbage, behøver man f. eks. blot at gjennemvandre et billedgalleri 
«og lægge merke til, hvorledes næsten enhver kunstner har seet våndet 
■som det mørkeste. Det skulde derfor være besynderligt, om denne 
nye tolkning af foreteelserne paa Mars vil vinde mere tiltro end det 
store antal andre, som i de senere aar har været fremsat i mer eller 
mindre vel begrundede hypotheser, der alle tager sigte paa enten helt 
at omstøde eller i betydelig grad at modificere de ældre forestillinger, 
som særlig gjennem Schiaparellis undersøgelser har vundet i klarhed 
-og fast form. 
Forat gi ve en ide om disse hypothesers forskjelligartethed og 
dristighed skal jeg anføre etpar, der staar i den sterkeste modsætning 
til hinanden. 
Den første, der i 1877 fremsattes af John Brett, gaar ud paa, 
;at Mars endnu befmder sig i et ungt geologisk stadium og er omgiven 
nf en tung med megen vanddamp opfjddt atmosfære. Trods alle 
andre astronomer tror han at have iagttaget, at den planeten omgi¬ 
vende dunstsfære langtfra er saa let og gjennemsigtig, som de angiver. 
Men da skyer faktisk sjelden danner sig, antager han, at planeten 
endnu maa have saa tynd skorpe og udstraale saa megen varme, at 
vanddampen kan holde sig som saadan. Derimod mener han, at polar- 
flækkerne bestaar af kolossale skymasser i atmosfærens høiere regioner. 
De betydelige forandringer i flækkernes omrids maa efter hans mening 
tilskrives voldsomme geologiske omvæltninger. Denne hypothese staar 
i skarp strid med Laplaces nebulartheori; Mars, som er mindre end 
jorden og tidligere dannet, maa nødvendigvis befinde sig paa et mere 
fremskredet geologisk stadium end denne. 
