173 
Den anden hypothese gaar til den modsatte yderlighed. Man 
beregner paa grnndlag af jordens og Mars’ forskjellige solafstand, 
og idet man glemmer at tage hensyn til den lethed, hvormed sol- 
straalerne uden absorption forplantet 1 sig gjennem Marsatmosfæren, 
temperaturen her til 130° å 140° under 0. Med dette for øie ud- 
kastede tyskeren H. Sch midt den tanke, at Mars maa være en for 
længe siden ihjelfrosen planet; de hvide ismarker er i aarenes løb 
fuldstændig blevne tildækkede af kosmisk støv, der har givet dem 
deres teglstensrøde farve, de nuværende have og atmosfæren bestaar 
af kulsyre, resp. flydende og gasformig, mens polarkapperne ikke er 
andet end hvid kulsyresne, kulsyre i fast form! 
Jeg nævnte i begyndelsen af foredraget, at de betydningsfuldeste 
iagttagelser under 1893-aars apposition foretoges paa et provisorisk 
observatorium ved Arequipa af William H. Pickering, der ube¬ 
stridt indtager den fornemste plads blandt de nyeste observatører. 
Han besad fremfor alle andre det uvurderlige fortrin at kunne rette 
sin kraftige kikkert mod vor naboverden fra jordens høiest beliggende 
astronomiske station under ækvatoregnenes klare og høie himmel.. 
I tiden fra 9de juli til 24de sept. lykkedes det Pickering og hans. 
assistent at optage ikke mindre end 373 tegninger af Marsoverfladen, 
og 14 af disse blev straks farvelagte. Det var særlig de forskjellige 
farvenuancer og farveskiltninger paa planetskiven, Pickering studerte,, 
og han udtaler sig herom i en afhandling i den amerikanske revue 
„Astronomi/ and Astrophysics 11 omtrent saaledes: Lyset fra Mars. 
er paa langt nær ikke saa rødt som fra et vokslys, men ikke 
saa klart som det elektriske. En teglstensbygning, som sees paa 2y 2 
(eng.) mils afstand, saa den mellemliggende luft kan kaste et blaat 
slør over den, viser i kikkerten samme farve som Mars. Det viste 
sig, at planetens rand altid var guleré end midten, saaat der optræder 
den samme absorbtion som i vor atmosfære. Der gives paa Mars 
graa og grønne regioner, hvilke sidste, hvad han overbeviste sig om,, 
ikke kunde bero paa kontrastvirkninger. I enkelte, omend sjeldne 
tilfælde, var endog grønt overveiende. En lignende farve kunde 
eksempelvis ikke iagttages paa Jupiter. Det viste sig, at vor jordiske 
vegetation, elektrisk belyst og betragtet paa afstand, besad den samme 
blaagrønne farve, som de omtalte partier paa Mars. 
Der optraadte hyppig raske farveforandringer, som, mener Picke- 
