175 
ved den tid, da sneen smeltede væk, viste sig gjennemfuret af en 
række mørke linjer. Samme fænomen blev ogsaa bemerket paa Lick- 
observatoriet under sidste opposition. Det kan simplest forklares, 
naar man antager de mørke striber for dalsænkninger, i hvilke sneen 
først smelter bort. Pickering beretter, at ved enden af sept. 1892 
var den nordlige polarkappe delt i 2 skarpt adskilte partier, et langt 
og smalt og et af uregelmæssig form, tildels isprængt med sorte 
pletter. Det første kan betragtes som et lavt høidedrag, det andet 
som et plateau med vekslende høideforhold. Fra den mellemliggende 
dal udgik allerede i juli en mørk linje, der tabte sig i det nordlige 
ocean, og som antagelig betegner den elv, hvorigjennein store vidder 
af smeltende snefonner havde afløb. 
I 1892 svandt den nordlige polarkappe i sommerhalvaaret ind til 
J /]9 af sit oprindelige areal. De store vandmasser, som paa denne 
maade skiftede sted, maatte efter ligevegtslæren bevirke en forrykning 
i planetaksens stilling til baneplanet, et forhold, som allerede tidligere 
var bleven formodet paa grundlag af de direkte observationsresultater. 
Som man vil have seet, er det mest karakteristiske ved planeten 
Mars’ overhale de tidtnævnte kanaler og spørgsmaalet om, hvorledes 
disse er dannede, har selvfølgelig fra første stund været brændende. 
Schiaparelli mener, at de vil kunne forklares som rent geologiske fore¬ 
teelser, fremkaldte ved havstrømme mellem den nordlige og sydlige 
halvkugle i en tid, da næsten hele den faste overhade stod under 
vand. Fra vor egen planet ved vi, at omdreiningsaksen er under¬ 
kastet en periodisk bevægelse om en vis middelstilling med en om- 
løbstid af 24 000 aar (p r æ c e s s i o n e n). Følgen af denne præces- 
sion er en ndbytniug af vand mellem den nordlige og sydlige halv¬ 
kugle; som bekjendt er landet paa den nordlige halvkugle fortiden 
gjennemgaaende i stigende, mens det omvendte er tilfældet paa den 
sydlige. Om nogle tusinde aar vil våndet atter vende tilbage til den 
nordlige halvkugle. 
Et lignende forhold hnder ogsaa sted paa Mars, hvilket uomtvisteligt 
kan bevises ad mathematisk vei. Da nu en planets liv maa regnes i 
millioner af aar, mener Schiaparelli, at om end en enkelt udveksling 
af vand mellem polerne ikke frembragte nogen merkbar uddybning af 
de løsere lag i havbunden, saa er det dog gjentagelsens hemmelighed, 
at saa omsider vilde ske. Men med planetens fortsatte af kjøling 
fulgte som nævnt de faste substansers absorption af vand; efter atter 
