197 
gaar forbi en magnetnaal, der er ophængt i en traad, saa den kan 
svinge, saa vil naalen dreie sig til siden. Ved denne opdagelse laa 
omsider veien aaben for ndviklingen af den elektriske telegraf i den 
vidunderlige og i grunden simple form, hvori den nu bruges over hele 
verden. Allerede samme aar foreslog Ampere og Bitchieat 
telegrafere ved hjælp af 30 ledninger, der skulde føres frem og til- 
bage mellem stationerne, og som hver gik omkring sin naal paa hver 
station. Sendtes en strøm fra den ene station vilde naalen ved ved¬ 
kommende ledning svinge paa den anden station. Denne telegraf blev 
aldrig udført. Men 13 aar senere lagde de to berømte fysikere 
Gausz og Weber den første elektriske telegraf mellem observatoriet 
og det fysiske kabinet i Grøttingen, og i 1837 bekjendtgjorde M o r s e 
sit telegrafapparat, som uden væsentlige forandringer nu bruges over 
hele verden. 
Siden de første brugbare telegrafer fremkom, har telegrafien været 
et felt, hvor kløgtige hoveder i rig mon har øvet sin skarpsindighed. 
Der er udtænkt en mangfoldighed af sindrige apparater til at frem¬ 
bringe de telegrafiske tegn, og der er skrevet en hel litteratur derom. 
Der er ogsaa mange opgaver at give sig ikast med. Det gjælder at 
telegrafere hurtig o: kunne lade tegnene følge hurtig efter hverandre, 
endvidere at apparaterne er paalidelige, at der kan arbeides med svage 
strømme, at apparaterne er lette at betjene o. s. v. Den store masse 
af disse forslag er ikke kommet til praktisk udførelse, eller de er 
prøvede for kort efter at kasseres, og kun nogle faa har fundet prak¬ 
tisk anvendelse. Pladsen tillader os her end ikke at give en oversigt 
over alle apparater. Vi maa nøie os med at skitsere de vigtigste af 
dem, som er i brug. Men før vi gaar over til at omtale apparaterne 
vælger vi at beskrive et par af de brugelige galvaniske elementer 
samt telegrafledningerne. 
I Kristiania bruges dels et slags Daniells, dels kromsyreelementer. 
De førstnævnte er firkantede glaskar paa 2-^—3 liter. De fyldes først 
halvt med en sterk opløsning af kobbervitriol, ovenpaa heldes forsigtig 
meget fortyndet svovlsyre. Da den sidste vædske er lettere end den 
første, blander de sig ikke med hverandre. Paa bunden af karret 
altsaa i kobbervitriolen ligger en blyplade B, mens en zinkplade Z 
