219 
Heller ikke finder nogen forandring sted, ifald man hænger jern¬ 
stykket op i kulsyrefri luft mættet med fugtighed, ja end ikke, om 
man lægger det i destilleret vand under en atmosfære af kulsyrefri 
luft. Man kan altsaa besvare de ovennævnte spørgsmaal med, at. 
hverken fugtighed eller surstof alene eller tilsammen formaar at be¬ 
virke rustd an neise, men at der ogsaa maa andre faktorer til. Slipper 
man derimod den mindste mængde kulsyre ind i flasken, saa viser der 
sig snart rust paa jernstykket, og forrustningen vil tillige foregaa saa 
meget hurtigere, jo mere kulsyre man bringer ind. 
Da kulsyren er en luftart, som findes i smaa mængder overalt i 
atmosfæren, saa tør man vel ogsaa efter disse forsøg kunne paastaa, 
at den ialmindelighed er en medvirkende aarsag ved jernets forrust- 
ning. Som jeg senere skal komme tilbage til, saa findes der dog 
ogsaa andre atmosfærile stoffer, som kunne medvirke, uden at kul- 
syrens hjælp er nødvendig. Endvidere kan man overbevise sig om, 
at kulsyren kun virker, naar den er sammen med de to andre stoffer, 
vand og surstof, ved at udestænge den ene eller den anden af dem. 
Lader man f. eks. kulsyren blandet med luft virke paa et blankt 
jernstykke under en glasklokke, hvori luften holdes tør med koncen- 
treret svovlsyre, saa vil det holde sig blankt i en ubegrænset tid. 
Vandets tilstedeværelse synes efter de nyeste forskninger at være en 
nødvendig betingelse for al slags oksydation. Selv forbrændinger vil 
ikke kunne foregaa, naar fugtighed holdes fuldstændig borte. Yderst 
merkelig er i saa henseende Dixons forsøg med kuloksyd, som jo 
er en meget brændbar luftart, men som han ikke paa nogen maade 
kunde faa til at brænde i ren surstofgas, naar al fugtighed var fjernet. 
Heller ikke kunde han bringe en blanding af tør kuloksyd og tør sur¬ 
stofgas til at eksplodere ved den elektriske gnist. Eænomenet har sin 
kemiske forklaring, som det dog vilde føre for vidt, her at gaa ind 
paa. Yed alle metallers oksydation ved atmosfærilierne, dannes der 
desuden altid et hydrat af vedkommende metal, d. v. s. en vandforbindelse 
af oksydet, og dette kræver naturligvis fugtighedens tilstedeværelse. 
Bringer man til slutning jernstykket sammen med surstoffri kul¬ 
syre og destilleret vand i en tilproppet flaske, saa finder der heller 
ikke nogen forrustning sted. En del af jernet opløses vistnok af 
kulsyren, som i dette tilfælde virker som en syre, og våndet bliver 
herved jernholdigt; men noget jernhydrat dannes ikke, før luften 
slippes ind. 
